Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Așa.
Lumea se întreabă
de ce mă plimb cu camera asta video.
Iat-o pe Claudine, recuperatoarea de creanțe.
Filmez asta ca să vadă mama unde lucrez.
E departamentul de recuperări. Dar nu cred că e cineva.
Eu sunt aici, prostuțo.
Mă uitam în altă parte.
Și aici e Pammy, care e o dulceață.
Da.
19 APRILIE 1995 CLĂDIREA ALFRED P MURRAH OKLAHOMA CITY
Lucram la cooperativa de credit din clădirea federală din centru.
Bună ziua! Sunt Amy de la cooperativa de credit.
Eram foarte entuziasmată
pentru că mă pregăteam să cumpăr prima mea casă.
Când m-am dus la muncă în dimineața aia,
am vorbit despre asta cu prietenii.
Uite-o pe Claudette!
Bună!
Făceam ture de birou și vorbeam cu toți vizitatorii.
Nu lucram deloc.
Bună, mamă!
Îmi plăceau oamenii cu care lucram.
Era un spirit comunitar în clădire.
Ea e Mary.
Bună, mamă și tată!
Și tot grupul meu de prieteni era de la slujbă.
Ei erau prietenii mei.
O luam de bună.
Agențiile din clădirea federală erau
Casa de Pensii, Dezvoltare Urbană, ATF, Serviciile Secrete și o creșă.
Micul Tony avea șase luni pe atunci.
Iar eu lucram ca executor judecătoresc la tribunalul din apropiere.
Voiam să văd ce face în timpul zilei.
Creșa din clădirea Murrah era aproape, așa că am decis să-l ducem acolo.
O surpriză vine spre voi la Oklahoma At Four azi.
Vă ducem cu noi în lumea imaginară a vieții...
Aveam 30 de ani.
Lucrasem la Channel 9 nouă zile.
Mergeam la job în dimineața aia
bucuroasă că urma să fiu moderatoarea de la 16:00
și începusem să punem bazele unei noi emisiuni
care începea la Channel 9.
Aveam un sacou verde și o cămașă mare, albă,
am zis: „Port bijuteriile mișto,”
și voiam să arăt bine.
Mergeam la muncă plină de emoție.
Era o zi superbă.
Avem vreun...
Lucram la Universitatea din Oklahoma
ca rezident în anul trei în medicină de urgență.
Când am terminat lucrul la șapte, eram amețit, îmi era greață
și voiam să mă culc.
M-a invitat un prieten la micul dejun.
În cei patru ani la universitate, nu mai luasem micul dejun,
dar am acceptat de data asta.
O colegă, Robin, care era însărcinată în șapte luni,
a venit și s-a așezat la birou, lângă mine,
și a sunat telefonul.
Apoi, am auzit un fel de vâjâit în cap.
ATENTATUL CU BOMBĂ DIN OKLAHOMA CITY: TEROARE AMERICANĂ
Băieți, s-a produs o explozie în centru.
- Îmi poți da un punct de reper? - Între Broadway și Fifth.
Toată fațada clădirii federale a dispărut.
Etajele până la acoperiș.
Ne trebuie toate autospecialele și ambulanțele.
Ascultă-mă! E de rău.
19 aprilie a fost o zi specială.
Am strâns fonduri
pentru Special Olympics. La un campionat de golf.
Aproape toți liderii agențiilor de aplicare a legii erau acolo.
Abia dădusem primele lovituri când, deodată, mi-a sunat pagerul.
Apoi, și pagerele celorlalți conducători de agenții au început să sune.
Ni s-a spus că fusese bombardată
clădirea federală.
Apoi ne-am întors la Oklahoma City,
dar nu credeam că va fi la nivelul la care s-a întâmplat.
Sunt Tammy Payne, TV 9.
Dacă sunteți în centru, probabil că ați auzit și ați simțit.
O explozie în centru.
Iată imagini în direct din Ranger 9!
Jesse e în elicopter.
Jesse, spune-ne ce vezi din aer!
Tammy, se vede cum fum negru și gros
iese din clădirea tribunalului federal din centru.
Vedem sticlă propulsată din alte clădiri de birouri,
cam la cinci cvartale distanță.
Tammy.
Pare că o parte din clădire a fost aruncată în aer.
Mergem pe partea cealaltă.
E clădirea federală, așa ni se spune.
Am microfonul deschis, corect? Dacă... Să ținem microfonul deschis, dacă putem
și voi putea vorbi cu Jesse.
Dacă ești... Cât elicopterul ocolește clădirea federală...
- Sfinte Sisoe! - Priviți cadrul!
E absolut incredibil.
Partea laterală a clădirii federale a fost spulberată. Jesse?
Cam o treime din clădire a fost aruncată în aer.
Și se văd fum, moloz și foc la fața locului,
în centru, la fața locului.
E devastator.
Și nu știm sigur ce a provocat explozia în acest moment.
Luam micul dejun,
Apoi a avut loc o explozie care ne-a zguduit la masă.
M-am ridicat, m-am dus la ușă și ploua cu hârtie.
Parcă ningea cu hârtie. Erau resturi peste tot.
Dar era ireal. Liniște deplină.
Se auzea o alarmă de mașină departe.
Se auzea ciripitul păsărilor.
Când unda de șoc s-a propagat pe stradă,
a tras după ea toate geamurile din clădirile înalte.
A strivit toate mașinile.
Și am fugit spre clădirea federală.
CLĂDIREA MURRAH TRIBUNAL DISTRICTUAL
Când s-a produs explozia, eram la tribunal și s-a simțit.
A căzut faianța de pe tavan.
Geamuri sparte.
- Hai! - Evacuați clădirea!
Oamenii strigau: „Ieșiți, evacuați, ieșiți!”
Era haos.
Auzeam oamenii spunând: „Ce s-a întâmplat?”
Atunci am auzit polițiștii spunându-i altcuiva din mulțime
că explozia s-a produs la clădirea Murrah.
Am zis: „Nu” și-mi amintesc c-am început să țip.
Când am ajuns,
parcarea de vizavi era cuprinsă de flăcări.
Clădirea fusese tăiată în două, puteai privi înăuntru.
Oamenii ieșiseră și mergeau ca niște zombi
cât de departe puteau și se prăbușeau.
Erau șocați.
O tânără a ajuns până la bordură
și se uita în gol.
Am întrebat-o: „Ești bine?”
S-a uitat la mine și a zis: „Nu știu.”
Habar n-avea ce i se întâmplase.
Robin Marsh e acolo.
- Robin, ești cu noi? - Da.
E incredibil.
Lumea de aici spune: „N-ai crede niciodată
că asta s-ar întâmpla în Oklahoma City.”
Ca reporteră și ca persoană, ca om, asta e comunitatea mea.
Ești tras în multe direcții, neștiind... cum să-ți faci treaba
și cum să suferi pentru acești oameni.
Ați tratat oameni. Ce v-au spus cei răniți?
Doar șoc. Erau în stare de șoc.
Îmi amintesc că, în apropiere,
era un polițist, care era pur și simplu...
copleșit.
Cred că e cel mai potrivit cuvânt pentru noi toți.
Pur și simplu copleșiți.
Când ești implicat într-un caz major, știi că va fi un haos total.
E ridicol, asta... Nu pot să cred.
Prima dată am izolat perimetrul,
căci încerci să protejezi locul crimei.
Nu trebuie s-o spunem. Înapoi!
Străzile erau blocate.
Am încercat să intru. Nu am putut căci nu ne-au lăsat să trecem.
Am țipat la un polițist
și am spus: „Trebuie să trec. Trebuie să ajung la fiul meu.”
„E la creșă.”
În acel moment, a spus:
„Toți copiii sunt duși la spital.”
E agitație. Încearcă să mențină ordinea.
Nu s-au raportat victime până în acest moment.
Sigur, cum am spus, multe răni.
Evident, voiam să înțelegem asta,
dar, în acest caz, salvarea de vieți era mai importantă decât orice altceva.
Mergea repede. Aveai cinci, zece, cincisprezece secunde să consulți un om.
Bine, când ești gata, și noi...
Căutam semne de viață. Orice semne de viață.
Reflexe corneene, respirație, puls.
Orice îmi dădea un indiciu că există măcar un semn de viață.
Spuneau care să meargă primii
și care să aștepte câteva minute.
El e în stare critică.
Și care nu urmau să fie luați.
Așa e la triajul victimelor în masă.
Cum te cheamă?
Și, în plus, erau și copii.
Îmi spui cum te cheamă?
Copiii noștri...
Dar am văzut doar un copil ieșind cu semne de viață,
și, în spatele ei, era o doamnă în vârstă
pe care au adus-o pe o targă și amândouă respirau în agonie.
Dar copilul avea răni catastrofice la cap,
așa că le-am spus să o împacheteze,
să o mute în morga temporară
și cineva să stea cu copilul până nu mai respiră.
Mulți n-au primit bine ordinul. Și m-au înjurat.
Au zis: „Glumești, la naiba, nu?”
Am zis: „Nu e nimic de salvat. Am o femeie aici.”
„Mai mai am două care ies. Am avut prea mulți.”
Când m-am întors, mama ei era în spatele meu.
Era pierdută. Și...
Nu s-a dus cu copilul. A făcut cu mâna.
A făcut doar...
Când am luat-o, a făcut cu mâna
și a plecat.
10:20 O ORĂ ȘI 12 MINUTE DUPĂ ATAC
Sediul din Oklahoma City trimitea echipaj după echipaj
în centrul orașului. Știam că se întâmplă ceva important.
Am primit un apel radio de la sediu,
să-mi spună să rămân în zona mea, în patrula de rutină.
Conduceam pe autostradă în spatele unui Mercury vechi, galben.
Am văzut că vehiculul nu are niciun număr de înmatriculare,
așa că am aprins luminile și sirena și l-am tras pe dreapta.
Apoi am deschis ușa șoferului și am strigat:
„Șofer, coboară din vehicul!”
N-a coborât imediat.
Am strigat din nou: „Șofer, ieși din mașină.”
Și ușa șoferului vehiculul s-a deschis.
Era un tip înalt și zvelt.
Frizură militărească.
Am întrebat: „Ai permis de conducere?”
A dus mâna la buzunarul din spate
și am văzut o umflătură sub brațul stâng care părea o armă.
Am apucat exteriorul jachetei, unde era umflătura,
și, în același timp, mi-am scos arma
și i-am lipit-o de cap.
A zis: „Arma mea e încărcată.”
I-am dat un ghiont în ceafă cu țeava pistolului meu
și am zis: „Și al meu.”
L-am percheziționat și încătușat,
i-am luat permisul și mi-am sunat dispecera.
Am rugat-o să verifice dacă Tim McVeigh e căutat.
NCIC_ÎNREGISTRARE PRINCIPALĂ MCVEIGH, TIMOTHY JAMES
Mașina n-a fost declarată furată. Nu era dat în urmărire.
Și nu găseam niciun cazier, dar avea o armă încărcată
și de aceea a fost arestat.
ÎNCHISOAREA DISTRICTULUI NOBLE PERRY, OKLAHOMA
Țin minte ziua.
Eram lipită de televizor.
Apoi, Charlie a intrat cu un tip ca oricare altul,
acuzat de contravenție.
Procedura standard
pentru cineva reținut pentru contravenții
e că e eliberat în dimineața următoare.
I-am luat amprentele.
Nu era transpirat.
Nu-i transpirau palmele.
Era calm și se uita la televizor cu noi.
Discutam cu Marsha Moritz despre ce vedeam la televizor
și McVeigh ridicase privirea la televizor de câteva ori,
dar nu comentase deloc ce vedea.
Apoi, i-am făcut poză.
Muncitorii trebuie să se târască prin ruină ca să încerce...
Mă uitam la imagini, dar încercam s-ascult sunetul.
...ei vorbesc cu victimele.
La televizorul ăla, am văzut prima dată rezultatul.
Corpul meu era amorțit
și nu mă puteam mișca.
Nu simțeam nimic.
Era cald și întuneric.
Nu vedeam nimic.
Când inspiram, mă ardea.
Credeam că am murit.
Dar apoi am auzit o sirenă în depărtare.
Mi-am dat seama că am fost îngropată de viu.
Am strigat după ajutor, dar n-am auzit nimic.
A fost cea mai rea...
îngrozitoare senzație.
Pur și simplu...
Eram singură.
În momentul ăla, comunicațiile erau distruse.
Sistemele telefonice nu funcționau.
Așa că am instalat un post de comandă
și a trebuit să folosesc mesageri ca să trimit mesaje
la diverse agenții de aplicare a legii de acolo.
Și trebuia să stabilim repede sursa exploziei.
Cauza exploziei, am auzit mai multe versiuni.
Ar fi o explozie de gaz.
Nu știm ce a fost.
Pompierii verifică o explozie a unei conducte de gaz.
Dacă nu a fost o scurgere de gaze sau așa ceva,
dacă a fost un atentat, necesită un nivel de sofisticare.
După consultările cu geniștii,
aveam un crater mare chiar în fața clădirii,
care indica
că aia era sursa bombei propriu-zise.
Și direcția exploziei îndreptându-se spre clădire.
Toate aceste informații adunate ne-au făcut să credem
că a fost într-adevăr o bombă.
N-am mai avut o bombă ca asta care să explodeze în SUA.
Mă confruntam cu o situație care probabil avea să devină
cea mai amplă anchetă din istoria FBI-ului.
La o parte!
Acum e clar pentru anchetatori
că explozia enormă de la clădirea federală...
Nu sunt cifre exacte despre răniți și dispăruți
și nici suspecți sau asumări de vină...
...pentru atentatul din Oklahoma.
Cum a raportat Bill...
Nu există rapoarte...
- La, nu sunt... - ...Iranul a spus că suspecții...
Clădirea tribunalului, o clădire care mereu...
Atentatul din Oklahoma City a fost cea mai importantă știre din lume
de când s-a întâmplat.
Nu se compara cu nimic din ce mai relataserăm
pentru că era atât de grav.
Și, înainte să spună FBI-ul, că a fost un atac terorist,
lumea a început să analizeze ca să se lămurească
cine ar fi putut face asta.
Tot felul de ponturi ieșite din comun au apărut chiar la început.
Am văzut trei domni.
Au cumpărat un camion întreg cu nitrat de amoniac.
A luat un taxi. Fie e verde...
A pus cuțite în cizme.
Aveau lopeți și sape...
Păr negru ondulat...
Arăta de parcă avea...
Arabi cu tenul închis, bărboși...
Între 1,67 și 1,70 m înălțime.
Știu că ei au bombardat.
A fost un buletin FBI
conform căruia căutau un SUV maro cu doi bărbați din Orientul Mijlociu.
Doi suspecți descriși ca fiind din Orientul Mijlociu,
de 20-25 și 35-38 de ani, amândoi cu barbă.
Dintr-o dată, toți voiam să vedem
dacă era o legătură cu Orientul Mijlociu.
O sursă guvernamentală americană
a declarat la CBS News că pare să fie terorism din Orientul Mijlociu.
Neoficial, FBI-ul tratează asta ca un incident legat de Orientul Mijlociu.
O femeie musulmană și un copil.
A fugit foarte repede, în ritm rapid, cu fiica ei.
Erau îmbrăcate elegant și a fost ciudat.
Mulți din Orientul Mijlociu au intrat și ieșit.
Cum erau?
Arată... Scuze, dar toți arată la fel pentru mine.
Poate afla cineva dacă e a doua aniversare a Waco?
- Aceeași zi. - E ziua în care a explodat?
- De asta e pe 19. - În aceeași zi cu Waco.
- Doamne! - În '93.
Un reporter de-al nostru a ieșit, a menționat că e 19 aprilie
și a adus vorba că ar putea fi terorism intern.
Nu știu dacă e prea devreme să excludem ipoteza
că acest atac e o răzbunare
pentru ce s-a întâmplat în Waco acum doi ani.
1993 COMPLEXUL SECTEI BRANCH DAVIDIAN, WACO
În 1993, a avut loc o razie a sectei Branch Davidian,
conduse de un tip pe nume David Koresh,
care aduna un arsenal foarte mare de arme ilegale în Waco.
911, Ce problemă aveți?
75 de oameni în jurul clădirii, trag în noi.
Sunt copii și femei aici. Să se oprească!
A fost un schimb de focuri, și un asediu de 51 de zile în care a intervenit FBI-ul.
Bob Ricks era unul din agenții principali
responsabili în timpul asediului sectei Branch Davidian din Waco.
Încercăm să-i întrebăm dacă ies.
E mereu: „Aștept un mesaj de la Dumnezeu.”
Am știut de la început
că Waco urma să fie extrem de greu de rezolvat.
19 APRILIE 1993
Pe 19 aprilie, au încercat să-i forțeze pe sectanți să iasă cu gaze lacrimogene
și a izbucnit un incendiu, ucigând 76 de oameni, din care 22 de copii.
Waco a fost cel mai rău moment din istoria modernă a FBI-ului
și a devenit un magnet pentru tot felul de oameni
care erau îngrijorați de ce avea să facă guvernul cu armele lor.
Mare îngrijorare pentru femei și copii.
De ce s-au dus acolo?
Pentru o armă împuțită,
pe care are dreptul să o dețină.
În toată țara, se organizau mitinguri de protest.
Precum comitetul din 1776, la Monumentul lui Lincoln din Washington,
Dacă veți adopta legi ilegale și nedrepte,
care ne interzic dreptul de a deține și de a purta arme, Dumnezeu să vă ajute!
VINE RĂSPLATA
Și erau oameni care formau gloate.
ATF sunt infractorii, nu eu. Eu respect legea.
N-am ucis 80 și ceva de oameni la Waco.
Erau grupuri de extremă dreapta care vorbeau despre represalii,
despre faptul că oamenii trebuie să riposteze împotriva guvernului.
Înainte de atentatul din Oklahoma City,
m-am contrat cu procuroarea generală
când a venit aici.
Am spus: „Poate nu înțelegeți, dar Waco e încă important aici.”
Ea a spus: „Nu cred că lumii îi mai pasă de Waco.”
De fapt, ni se ordonase
să ne retragem și să nu mai vorbim despre Waco.
Văzând acele imagini în ziua atentatului,
mi-am dat seama imediat că are legătură sigur cu Waco.
Și a fost atât de șocant,
încât a trebuit să opresc mașina și am vomitat.
Asistenta mea a spus: „Bob, azi e 19 aprilie.”
Și asta mi-a dat... M-a cuprins un val de emoții,
și în acel moment inițial,
credeam că cel mai probabil are legătură cu Waco.
Sunt mulți oameni în țara asta, cu miile,
care consideră atacul...
Spun atacul terorist, ei îl văd așa.
...confruntarea din Waco și incendiul care a rezultat
ca evenimente declanșatoare.
Ei se consideră a fi în război cu guvernul și cred că aia a fost prima lovitură.
Era o adevărată teamă
că asta a fost salva de deschidere pentru ceva mai mare.
În acea dimineață, am pornit televizorul și am văzut o dâră de fum.
Am fost agent FBI detașat la Divizia Oklahoma City.
Clădirea federală A.P. Murrah găzduia mai multe agenții.
Îi știam pe toți de acolo.
Când am văzut clădirea, am fugit la mașină,
am aprins lumina roșie, am pornit sirena
și am accelerat spre centru.
Și zburam.
Erau lumini roșii peste tot, fum negru care ieșea din mașini,
apoi am făcut colțul și am văzut clădirea federală.
Puteam s-o văd,
dar creierul meu nu accepta ce vedeam.
Am intrat ca să găsesc orice supraviețuitori
care erau încă în clădire.
Dar nu e neobișnuit
ca o persoană care declanșează un dispozitiv exploziv
să aibă un dispozitiv secundar,
iar acela e un atac asupra celor care intervin.
Erau oameni care deja căutau orice dispozitiv secundar.
Căutăm dovezi.
Căutam explozibili aruncați afară,
orice care putea face rău oamenilor.
Clădirea avea nouă etaje
iar fiecare etaj era făcut din beton cam așa de gros
și avea fier beton în mijloc.
Și etajele s-au prăbușit unul peste celălalt.
Ultimele etaje ajung la etajul următor și tot așa, până jos,
unde rămâneau și prin asta trebuia să treci.
Prima dată am căutat răniți,
au venit doctori
și au făcut amputări chiar acolo, în clădire.
Când un chirurg s-a târât în groapă ca să facă amputarea,
și-a dat portofelul și a zis: „Dacă se prăbușește, dă-i-l soției mele!”
În clădire, era foarte greu de manevrat.
Nimeni nu știa dacă clădirea va rezista.
O asistentă a intrat în clădire să vadă dacă ne poate ajuta,
și o bucată de beton a căzut, a lovit-o în cap
și a omorât-o.
Sunt cadavre aici. E un bărbat aici...
Am auzit voci de bărbați.
Am început să țip, la fel și el.
„Am un om viu. Ne trebuie întăriri.”
Și el a spus: „Nu te vedem.”
„Trebuie să urmărim sunetul vocii tale. Mai zi!”
Mai avem unul!
E bine.
Verifică sfoara!
Am auzit că se apropie și mâna mea dreaptă ieșea
la marginea mormanului de moloz.
Și am avut senzație că cineva m-a atins de mână.
Am spus: „Cred că mi-ai atins mâna.”
A spus: „Ce culoare are cămașa ta?”
Am spus că nu știu. Și el a zis: „Gândește-te! Ce culoare?”
Am zis „verde”.
Și de cum am spus „verde”, am simțit o mână care mă apuca de mână.
M-am gândit că asta e. Au spus: „Unu, doi, trei.”
Se pregăteau să mă tragă afară.
10:28 O ORĂ ȘI 26 DE MINUTE DUPĂ ATAC
Mă plimbam prin clădire, m-am uitat în sus
în vârful mormanului de resturi,
și atunci am văzut cutia de rachete LAWS.
Racheta LAWS se lansează de pe umăr.
Trage cu un proiectil mare.
Când lovește, aruncă în aer.
Distrug tancuri cu ele.
Dintr-o dată, m-au anunțat
că s-a mai găsit o bombă în clădirea Murrah.
Clădirea era în mijloc și mama e acolo.
E o bombă!
Bombă! Să mergem!
Toată lumea înapoi, e o bombă!
Încă o bombă! Doamne!
Stați!
Evacuați toți!
Echipajele să evacueze aripa de est.
Avem o urgență acolo.
Am auzit multă agitație.
Dărâmăturile au început să se clatine
și am auzit ceea ce păreau a fi oameni care aleargă peste mine.
- Ce e? - Au mai găsit o bombă.
Le ordonă tuturor să iasă, inclusiv autorităților.
Toată lumea ieșea din clădire pe un drum mort.
Am refuzat să plec.
Un polițist mi-a țintit piciorul: „Te împușc dacă nu pleci.”
„Dar am pacienții.”
El a zis: „Te împușc naibii în picior, dacă nu pleci.”
Deci am plecat.
Multă îngrijorare acolo legat de o explozie secundară.
Evacuează centrul Oklahoma City.
Personalul medical fuge de acolo.
Bărbații au început să spună: „Mai e o bombă.”
Am știut ce se întâmplă.
Am început să le spun numele meu și rudelor mele că le iubesc.
Mă lăsau îngropată de vie.
Începeam să mă gândesc la viața mea și...
relații
și să fac ceva cu viața mea ca să-i ajut pe alții și...
Nu fusesem niciodată mamă.
Dintr-o dată,
mi-a fost foarte clar.
Nu eram sinceră cu mine însămi.
Atunci, când mă pregăteam să mor mă gândeam și-mi dădeam seama
că nu voiam să trăiesc așa, ci altfel, dar era prea târziu.
Oameni buni, trebuie să mergeți mai în spate.
- Mișcă, idiotule! - Vreau să vă dați în spate.
Am urcat pe scări eu și un soldat.
Trebuia să o cobor de la etajul opt de moloz
înapoi pe scara aia, pentru că nu voiam să explodeze.
M-am dus acolo, și judecând după vârful rachetei LAWS,
ea era funcțională.
Am legat o frânghie în jurul ei.
Am cărat cutia până jos.
Am făcut asta.
Am pus-o în camion!
Au dus-o la poligonul pentru bombe al districtului și i-au dat foc.
Nu era un dispozitiv adevărat.
Era un fals care urma să fie folosit într-un flagrant delict vamal.
A fost foarte enervant
căci a provocat interferențe în acțiunea de salvare.
Și atunci am putut lăsa oamenii să se întoarcă.
Încă ceva. Agenții ATF au confirmat
că dispozitivul exploziv găsit, pentru care au împrăștiat oamenii
era un dispozitiv de antrenament din biroul ATF,
care are un birou satelit în acea clădire, aici, în Oklahoma City.
Mai sunt oameni înăuntru.
Nu sunt siguri dacă unii dintre ei sunt în viață sau nu.
Am alergat, am mers acolo cu o autospecială.
L-am văzut pe agentul Matt Lotspeich și era clar că e supărat.
„Matt, ce se întâmplă?”
A zis: „Am lăsat pe cineva viu în clădire.”
Ne-am întors, ne-am uitat la clădire
și ne-am întors amândoi.
Unde e?
Praful era tare gros
și simțeai cum clădirea e încă în mișcare.
Mă gândeam:
„Aș vrea să le mai spun copiilor mei o dată că-i iubesc.”
Căci în acel moment...
Nu eram sigur că o să ieșim de acolo.
Apoi am coborât unde era îngropată Amy în moloz.
Era o placă de beton care stătea așa,
și Amy era chiar aici, jos,
sub tone de moloz.
Am auzit vocile bărbaților și unul dintre ei m-a apucat de mână.
Am prins-o.
A reușit să apuce mâna cuiva, și el încerca să muncească,
așa că i-a pus mâna pe cizma lui Matt, așadar ea se agăța de cizma lui Matt.
De data asta, nu dau drumul.
Matt și pompierii au început să-mi dea moloz
ca să li-l dau polițiștilor care erau cu noi.
Am început s-o vedem.
„Cum naiba ar putea fi în viață?”
Eram blocată și, în timp ce se străduiau să mă dezgroape,
mi-au spus că eram încă în scaun,
cu susul în jos, sub trei metri de moloz.
Și, deodată, au spus:
„Numărăm până la trei. O să doară.”
Au numărat până la trei, au tras și am ieșit de sub dărâmături.
Da, totul a durut.
Fiecare nerv a prins viață, dar...
nu a contat.
M-au scos prin spatele clădirii.
Nu-mi venea să-mi cred ochilor.
Nu știam ce răni aveam.
Nu știam despre prietenii mei, dar nu voi uita niciodată...
cum m-am uitat la cer, am inspirat aer proaspăt
și i-am promis Domnului că nu voi mai trăi la fel.
11:30 DOUĂ ORE ȘI 28 DE MINUTE DUPĂ ATAC
Încă e multă frică în centrul orașului
în timp ce autoritățile caută vinovații
și ce a mai rămas din ce au făcut.
Adesea, cazurile de atentate cu bombă sunt dificile
căci probele sunt distruse.
Trebuie să căutăm pe o suprafață de 65 de km pătrați
și să adunăm fiecare probă pe care o putem aduna.
Am fost întrebat cine aș dori să ne ajute
și m-am gândit că Danny Coulson poate fi de mare ajutor.
A fost șeful echipei de salvare a ostaticilor.
M-am dus la postul de comandă să mă văd cu Ricks.
A spus: „Ocupă-te tu de recuperarea probelor
iar eu voi conduce ancheta.”
Am trimis echipa de intervenție și a început să cerceteze locul.
Sute de oameni au lucrat la locul faptei,
ca să putem desfășura ancheta în mod sistematic.
Oamenii legii cred că a fost o bombă sau o mașină capcană.
Nu s-a dovedit.
Criminaliștii nu au stabilit încă asta.
Am verificat multe lucruri.
Cheia, totuși, a fost diferențialul camionului.
Prima probă-cheie
a fost găsită la câteva străzi de clădirea federală,
în fața complexului de apartamente Regency Towers.
Un domn era afară.
A auzit un zgomot de vârtej, aproape ca un elicopter,
și, deodată, o osie din spate a zburat într-o mașină.
FBI-ul a venit la mine pentru că lucrasem 16 ani la furturi de mașini.
Și, când am văzut osia aia atât de departe de clădirea sectorului,
știam că venise de la camionul care aruncase în aer clădirea.
Explozia a fost atât de puternică
încât a făcut ca osia din spate a camionului
care a fost folosit la livrarea bombei să explodeze.
Nu vedeam decât ultimul număr,
așa c-am luat un produs chimic și o perie de sârmă, am frecat-o până la metal
și am luat numărul din spate.
Și a fost o mare reușită.
Am sunat la Biroul Național de Furturi de Mașini,
și i-am spus doamnei: „Vreau să reconstituiți numărul VIN.”
A spus: „E un camion de închiriat activ.”
Camionul fusese închiriat cu două zile înainte
la Elliott's Body Shop, în Junction City, Kansas.
În ziua atacului, eram într-un birou din Salina, Kansas.
Credeam că voi urmări totul la televizor
frustrat că nu pot face nimic.
Dar, pe la 15:00, am primit un telefon.
Au zis că fusese închiriat camionul în Junction City.
Am mers acolo repede, am luat documentele
și le-am dus la laborator.
Când verificam documentele de închiriere
de la Elliott's Body Shop,
am văzut că numele folosit de cel care închiriase
era Robert Kling.
Am intervievat angajați
de la Elliott's Body Shop.
Mi-am dat seama că putem face portrete-robot,
iar FBI-ul m-a sunat și a spus
că trimit un desenator pe avion
și că o să ajungă până dimineață.
16:30 7 ORE, 28 DE MINUTE DUPĂ ATAC
Președintele Clinton a declarat stare de urgență federală.
A fost o mare dezbatere
dacă să eliberăm informațiile despre camionul Ryder.
Până la urmă, am decis că asta ar crea mii de piste,
așa că am ascuns informația.
Nu avem nicio presupunere
în legătură cu cine a provocat acest atentat cu bombă.
Avem sute, dacă nu mii de piste
de la cei care sună, la martori oculari renumiți.
Fiecare dintre ele e tratată foarte serios.
Dar, în acest moment, nu putem specula în legătură cu cine e responsabil.
Intenția mea a fost să asigur
publicul american că se va rezolva.
PRIMA BISERICĂ CREȘTINĂ OKLAHOMA CITY
ÎNTÂLNIRE FAMILII AFECTATE DE DEZASTRU
Am ajuns la biserică.
A fost amenajată ca secție de urgență, ca toată lumea să aștepte.
Toate familiile erau acolo.
Toți cei care aveau pe cineva în clădire.
Îmi amintesc că Tony a venit.
Și...
nu-mi amintesc decât fața lui.
Și nici nu puteam vorbi.
Ne-am ținut în brațe.
Când s-a lăsat noaptea,
treaba mea era să le vorbesc părinților de acolo,
care nu știau soarta celor dragi.
O să vorbim cu Robin Marsh.
E cu niște familii
care sunt printre oamenii numeroși care așteaptă vești. Robin?
Da. Cu noi acum e familia Cooper.
Avem o poză cu micul Antonio.
Are șase luni.
Acesta e copilul pentru care ne rugăm acum.
Am auzit că e posibil ca un copil,
căruia nu i s-a confirmat numele, să fie bebelușul Cooper.
Dnă Cooper, lucrați în centru. Spune-mi despre dimineața dv.!
Obișnuiți să-l duceți pe Antonio la grădiniță?
Da, îl las în fiecare zi și...
Mă duc să-l văd zilnic la prânz și azi n-am apucat să merg.
Îmi amintesc prima noapte. S-a răcit tare.
Temperaturile au scăzut.
A început să plouă și am zis: „Doamne, nu-mi lăsa copilul
să fie în clădirea aia, în frig și flămând și...
și rănit.”
A fost cea mai proastă noapte.
Numai de ploaie nu avea nimeni nevoie aici și asta primim.
Dar puteți vedea în spatele meu un peisaj sinistru.
Acțiunea de salvare continuă
și în timp ce continuă să spere că vor găsi supraviețuitori,
o doamnă care a ajutat azi la scoaterea victimelor de sub dărâmături
a spus că se teme că numărul morților va fi de sute.
20 APRILIE 1995 O ZI DUPĂ ATAC
O poveste cu final fericit azi-dimineață, în Oklahoma City.
Povestea lui Amy Petty, blocată cinci ore
sub ruinele clădirii Murrah înainte să fie salvată.
E la spitalul Presbyterian
din Oklahoma City.
Cum te simți?
Mă doare, dar am mare noroc că trăiesc.
Ce-ți spun doctorii despre starea ta?
O să mă doară și am o tăietură mare pe picior.
Dar voi fi bine.
Telefonul suna non-stop.
Erau rudele colegilor mei
care sunau să întrebe dacă văzusem
persoana aia la serviciu în ziua aia. Văzusem ce purta?
Și nu-mi amintesc.
Sper să-i găsească.
Sper să-i găsească și că sunt în viață.
19 aprilie a fost o zi groaznică
iar 20 aprilie a fost un moment în care oamenii
s-au unit.
Lumea aducea mâncare. Lumea aducea tot felul de lucruri.
Se vede după semn. Se donează sânge.
Oamenii stau la coadă să ajute.
Chiar dacă toți avem neînțelegeri, măcar ne putem uni
ca să ajutăm pe cineva.
Începeai să vezi că după acest act
de nebunie și teroare,
au fost sute și, în cele din urmă, mii
de acte de bunătate.
De oameni care veneau și voiau să amelioreze situația.
Au deschis un centru comercial în perimetrul nostru.
Dacă nu aveai cizme, îți dădeau.
Dacă voiai ceva de mâncare, aveau. Nu luau niciun ban.
Oamenii din Oklahoma au fost incredibili.
Cred că asta i-a ajutat pe toți.
MULȚUMESC PENTRU AJUTOR FIȚI BINECUVÂNTAȚI!
A sosit desenatorul
și a început să lucreze cu cei trei martori
de la Elliott's Body Shop.
A fost surprins pentru că primul martor descria
un bărbat alb care arată ca un militar.
Nu un bărbat din Orientul Mijlociu.
Și, era ora șapte.
Aveam două schițe.
John Doe unu și John Doe doi.
Apoi am trimis echipe de agenți să întrebe din ușă în ușă în Junction City
dacă au fost văzuți acești doi oameni.
Ați observat un camion Ryder sau un...
Am pus blocaje rutiere.
I-am intervievat pe toți care ar fi putut să vadă camionul Ryder
sau pe cineva suspect care opera în acea zonă.
În dimineața aia, am sunat la biroul grefierului.
Încercam să-l duc pe Timothy McVeigh la tribunal.
Au spus: „Nu-l putem aduce azi. Suntem ocupați.” Am spus: „Bun.”
L-am mai reținut pe Timothy McVeigh o zi.
Ce faceți? Desfășurăm o anchetă
legat de atentatul din Oklahoma City.
Agenții au luat copii ale schiței și mergeau prin restaurante,
magazine de piese auto sau hoteluri.
Agenții FBI au mers efectiv din ușă în ușă,
întrebând: „I-ați văzut? Îi știți pe tipii ăștia?”
Au întrebat la multe societăți în patru ore.
Apoi am avut mare noroc
când o echipă a mers la hotelul Dreamland
și a vorbit cu proprietara, Lea McGowan.
Când a întrebat-o: „Ați avut pe cineva recent cu un camion Ryder?”
A răspuns: „Chiar da.”
I-am arătat schița artistului de la Elliott's Body Shop,
și ea a spus: „Da, seamănă mult cu persoana
care a fost aici cu camionul Ryder.”
Era portretul dlui McVeigh.
S-au uitat la mine, „McVeigh?” De parcă mințeam.
Nu mințeam. A scris „dl McVeigh.”
Era prima dată când auzeam numele Tim McVeigh.
Am întrebat: „ A făcut cineva o căutare offline la NCIC?”
NCIC e baza de date pentru fiecare arestare făcută în țară.
În 1995, erau casete de computer care-ți spuneau
dacă cineva fusese tras pe dreapta.
Îți spunea unde au fost opriți. când au fost opriți.
Dar, dacă vrei ceva din datele alea offline,
trebuie să întrebi computerul ca să găsești numele acela.
REȚEAUA FBI MCVEIGH, TIMOTHY JAMES
Încărcai o casetă și o căuta.
O descărcai, încărcai alta, o căuta.
Cu încetinitorul.
Verificăm și înregistrările telefonice.
Orice apeluri făcute din camera 25 a lui McVeigh, de la motelul Dreamland.
Sâmbătă seara, a sunat la un restaurant local,
unde dăduse o comandă un anume Robert Kling.
Știm că Robert Kling e numele folosit pentru a închiria camionul Ryder.
Acum știm că fie Timothy McVeigh e Robert Kling,
fie e asociat cu un anume Robert Kling.
Am identificat cel puțin unul dintre conspiratorii acestui atentat.
16:08. 31 DE ORE DUPĂ ATAC
Anchetatorii au identificat un vehicul
care a fost folosit în legătură cu atacul de ieri
asupra clădirii federale aici, în Oklahoma City.
Investigațiile ulterioare au stabilit
că doi bărbați albi au fost asociați cu acest vehicul.
Schițe ale acestor doi bărbați au fost pregătite.
Oricine are informații despre acești doi bărbați
ar trebui să le divulge imediat la cel mai apropiat birou al FBI.
M-a uimit când am văzut schițele.
LINIA SUSPECȚILOR
Arată ca doi săteni!
Arată de parcă au jefuit camionul cu bere.
Nu arată ca oamenii
care ai crede că au pus la cale explozia asta incredibilă.
Voiam să credem că altcineva ne-a făcut-o.
Mitch și Jenifer, ce schimbare
de când maniera relatării
și suspiciunea păreau să arate spre fundamentaliști islamici
iar acum, deodată, atenția e din nou pe Waco.
Ideea e că terorismul intern recâștigă teren,
nu terorismul internațional.
Și îți dai seama...
Dar suntem noi!
21 APRILIE 1995 LA DOUĂ ZILE DUPĂ ATAC
Tristețea e încă mare
și crește oră de oră aici, în Oklahoma City.
Ca și furia. O auzim de la oameni care ne sună.
Să privim informațiile despre suspecți
publicate ieri după-amiază de FBI!
Presa a dezvăluit un mascul alb, cam de 1,80 m.
Ciudat, când eram în celulă, au arătat portretul robot.
Între 1,75 și 2,10 m.
Unul dintre tipii de acolo a zis:
„Doamne, tu ai venit recent,” dar în glumă.
Am zis: „Dar ascultă descrierea!”
„Nu sunt eu. Am 1,88 m.” Și am tot glumit.
Apoi, efectiv,
au crezut că nu mă potrivesc descrierii.
Și apoi suspiciunea lor a dispărut chiar acolo.
UN REZULTAT- TIMOTHY JAMES MCVEIGH VEZI DETALII
Ne-am trezit a doua zi, am venit la postul de comandă.
Toată lumea e entuziasmată. „Ce se întâmplă,” zic.
Walt Lamar vine în birou și spune: „Șefu', n-o să-ți vină să crezi.”
„Timothy McVeigh a fost arestat în Perry, Oklahoma,
la o oră după atentatul cu bombă.”
În toiul dimineții, m-au sunat de la FBI
și voiau să știe dacă Tim McVeigh mai e la închisoare.
Așa că am spus:
„McVeigh a fost dus deja la tribunal,
și stă în fața judecătorului chiar acum.”
Era la 35, 45 de minute distanță de a ieși pe ușă.
El e pivotul
care va ține toată ancheta laolaltă.
I-am spus lui Danny să se ducă la Perry
și să pregătească transportarea lui McVeigh înapoi în Oklahoma City.
A zis: „Du-te după el!”
Am auzit că are loc o arestare
și că cineva e în Perry, Oklahoma, la tribunalul Noble.
Așa că m-am urcat în mașină cu fotograful și am mers la Perry.
Avem o relatare specială de la CBS, o posibilă arestare.
Să vedem dacă putem merge acolo.
Ni s-a spus că, în Perry, Oklahoma, a fost arestată o persoană
care corespunde descrierii unuia din suspecți,
un portret robot transmis ieri.
Și apoi, simultan cu Perry,
am aflat despre o razie în Decker, Michigan.
Fiindcă pe cardul lui de închisoare,
McVeigh a folosit o adresă Decker ca adresa lui de acasă.
Iar la motelul Dreamland,
Timothy McVeigh a folosit aceeași adresă din Michigan.
Deci, cineva din casa aia are legătură directă cu bomba.
S-a aflat foarte repede în presa națională.
Autoritățile au localizat un posibil suspect într-o casă
dintr-o zonă rurală
și e înconjurată de autorități federale, locale, statale.
Aveam televizoare în toată redacția. Te uitai în sus,
și erau imagini în direct de la o fermă din Decker, Michigan,
unde avea loc o razie.
Am aflat că acea fermă e deținută de un anume James Nichols,
care are un frate pe nume Terry Nichols, care locuiește acolo.
Casa de acolo sau clădirea din spatele ei
îi pot caza pe un anume Jerry Lynn Nichols sau James Douglas Nichols, frați,
pe unul, ambii sau unii membri ai familiei.
Sunt doi posibili suspecți în atentatul din Oklahoma City.
Asta e legătura cu Decker, Michigan.
Am aflat și numele bărbatului
arestat în Perry, Oklahoma. Un anume Timothy McVeigh.
E persoana care a fost arestată azi, în Perry, Oklahoma.
Am înconjurat casa și a ajuns la televiziunea națională,
deci era extrem de periculos.
Intră în casă. Merg în casă.
Probabil că vedeți chiar mai bine decât văd eu.
Se pare că intră în casă.
FBI-ul a intrat în casa din Decker, și n-a găsit pe nimeni.
Acum vrem să intrăm în direct din Perry, Oklahoma, cu Robin Marsh.
Între timp, când transmiteam în direct,
au venit mai mulți oameni, m-am uitat în jur
și erau mii de oameni acolo.
Sunt ziariști din toată lumea în acest orășel din Oklahoma.
Urmăriți cum niște oficiali în civil intră
în închisoarea districtului Noble
I-a condus patrula de pe autostradă din Oklahoma.
McVeigh era aproape să iasă.
Urma să iasă de acolo.
Dar am avut noroc c-am ajuns acolo înainte să fie eliberat.
Dacă nu l-am fi găsit pe Timothy McVeigh când l-am găsit,
ar fi fost o perioadă chinuitoare
pentru cei implicați.
Îmi amintesc că am urcat pe scări
și era un domn cu o pălărie de cowboy.
A zis: „Sunteți de la la Fbi?”
Am zis că da.
„Dacă aveți probleme cu probele,
scoateți-l pe băiat pe poarta din spate, ne ocupăm noi.”
Tensiunea era mare. Mulțimea voia să-l vadă.
Să-i dea drumul prin față, ca toți să-l atace.
Dacă sunt vinovați, omorâți-i pe ticăloși!
- Zi la cameră!. - Omorâți-l!
- Să-l omoare și pe el.
M-am uitat în sus. Era echipa SWAT în vârful tribunalului districtului Noble.
Mă tot gândeam: „Trebuie să-l scoată pe tip.”
Îmi făceam griji pentru că un om rău îl va răpi sau îl va ucide.
Dacă făcea parte dintr-o organizație,
și eu o conduceam, prima dată îl ucideam pe el.
Nu aș fi vrut să ciripească.
Am așteptat și am așteptat. Nerăbdarea era foarte mare.
Prima dată când l-am văzut pe McVeigh, arăta ca portretul.
A zis: „Știi de ce suntem aici?”
Și am spus: „Da, chestia cu Oklahoma City, cred.”
„Orice după asta, vreau un avocat.”
E datoria mea să-l protejez pe McVeigh.
Nu vreau să-l protejez, dar e treaba mea.
Am spus: „Îmi dați o vestă? Îmi dați o vestă antiglonț?”
„Dacă e să încasez un glonț, o fac, dar întreb din nou,
îmi dați o vestă?” Și ei au spus: „Nu.”
Am spus: „Dar niște pantofi?”
Au spus: „Nu primești pantofi.”
Mulțumesc.
Era greu să aleg ceva anume pentru că strigau toți deodată.
Dar țin minte ceva.
„Uită-te aici, nenorocitule! Ucigaș de copii. Privește-mă!”
M-am gândit imediat: „N-am să-ți fac plăcerea de a privi acolo.”
Dl McVeigh tocmai a plecat în viteză
de la tribunalul districtului Noble, din Perry, Oklahoma.
A fost adus pentru o contravenție în trafic și deținere de arme,
dar procurorul și judecătorul nu și-au dat seama cine era.
Eu și judecătorul am avut unele probleme. De asta am așteptat până azi.
Am spus că în majoritatea cazurilor, ar fi ieșit pe cauțiune ieri.
Ce părere aveți acum?
Dumnezeu ne păzea.
În același timp, FBI-ul a început să adune dovezi.
A fost acasă la James Nichols și la fratele său, Terry.
Frații Nichols sunt foarte antiguvernamentali.
Nu cred în sistemul guvernamental, în bănci.
Sunt plini de ură contra guvernului.
Aflăm multe despre Terry Nichols,
care e unul dintre cei mai apropiați asociați de-ai lui Timothy McVeigh.
FBI-ul a aflat foarte repede
că tipul pe nume Tim McVeigh locuise acolo o vreme
și fusese coleg de armată cu Terry Nichols.
Am găsit o poză a companiei
care îi avea atât pe Terry Nichols cât și pe Tim McVeigh în poză.
În acel moment, mi-am axat toată atenția
ca să-mi dau seama unde putea fi Terry Nichols.
Am aflat despre o fostă soție a lui Terry Nichols, pe nume Lana Padilla.
Lana Padilla a zis că Terry trăia în Herington, Kansas.
Herington e la mică distanță
de unde a fost închiriat canionul Ryder în Junction City,
deci ne interesa Terry Nichols.
I-am pus sub supraveghere casa
cu instrucțiunile:
„Încercați să treceți neobservați, dar nu-l lăsați să scape!”
Agenții au stat acolo o vreme,
până i-au văzut pe Terry Nichols și pe soția cu copilul lui ieșind,
urcând în camionetă și plecând.
Când agenții îl urmăreau,
Terry Nichols s-a întors, a trecut pe lângă strada pe care locuia
și s-a îndreptat spre Departamentul de siguranță publică din Herington.
Părea că a observat supravegherea,
a intrat în secția locală de poliție
și s-a predat.
A fost identificat provizoriu ca Terry Nichols din Michigan.
S-a predat poliției locale în Herington, Kansas.
McVeigh era în mașină cu mine, în spate.
A început să se ridice și l-am pus jos
zicând: „Te vei purta frumos în călătoria asta, sau te voi răni.”
„Fii un gentleman și vom fi și noi.” A spus: „Da, dle.”
L-am încătușat de podea în mijlocul elicopterului
căci n-am vrut să scape de mine și să se sinucidă.
Îl vrem în viață. Nu-l vrem mort.
Dar nu știm exact ce avem aici.
E un singur tip. El e un tip.
Face parte dintr-o conspirație mai mare și unii încearcă să-l omoare?
Nu știam. Am pornit interfonul cu pilotul.
„Zboară cât mai jos! Nu vreau o rachetă LAW în fund.”
Și a făcut...
Săream peste garduri. Atât de jos zburam.
Și McVeigh n-a clipit deloc.
Stătea exact ca...
Nu se uita niciunde.
Rece ca gheața.
BAZA AERIANĂ TINKER OKLAHOMA CITY
Bob Ricks a aranjat să-l ducem la baza aeriană Tinker.
A trimis și o echipă SWAT a FBI-ului pentru securitate.
În seara asta, un american e arestat, un altul e interogat.
La poliție, acolo, în Herington,
l-au audiat pe Terry Nichols timp de zece ore.
Am început să vorbim cu el.
Nu părea tulburat. Nu părea agitat.
Era absent și calm.
Am tot vorbit despre participarea lor la expoziții de arme
și despre planurile lor de a face bombe.
A fost cea mai lungă audiere a mea.
L-am putut lovi cu chestii destul de grele.
„Crezi că există vreo șansă că McVeigh ar fi putut face asta?”
Iar răspunsul lui a fost:
„Ar fi putut s-o facă fără să știu.”
Dar apoi, Terry a declarat:
„Știu la fel de multe ca Tim McVeigh despre cum să fac bombe.”
Nu l-am convins să zică: „Am făcut-o eu” sau „Am făcut-o noi”,
dar când am auzit aceste două lucruri, după mine,
de asta aveam nevoie.
Nu mai era nicio îndoială
că dacă l-am fi dus pe tip în fața unui juriu, l-ar fi găsit vinovat.
22 APRILIE 1995 TREI ZILE DUPĂ ATAC
Întâi, vom privi titlurile de dimineață.
Agenții federali merg mai departe în investigarea atentatului.
Cu viteză uimitoare, ar spune unii.
Un bărbat a fost acuzat, alții sunt audiați.
Urmează alte arestări.
În timp ce Terry s-a predat, agenții FBI îi percheziționau casa.
Întrebarea a devenit dacă el era singurul.
Făcea parte dintr-un grup? Avea să se mai întâmple asta?
Nu știau dacă erau fire capcană
sau altceva care putea declanșa o explozie.
Așadar echipele de percheziție au fost prudente
înainte să execute mandatul.
Am găsit o comoară de probe în casa aia.
Am găsit cinci role de aprindere de pornire, detonatoare.
Am găsit o cartelă telefonică
și o chitanță pentru 900 kg de nitrat de amoniu.
După atentat, Nichols a încercat să scape de lucrurile astea.
Arunca așa de mult îngrășământ cu nitrat de amoniu în curtea lui,
încât vecinii au zis că părea că ninge.
Acum începem să instrumentăm un caz contra lui Terry Nichols
și Tim McVeigh.
Dar știam că, într-un caz ca ăsta, ne trebuia un om din interior.
Am sunat la divizia din Buffalo, din care era McVeigh
și am cerut să vorbesc cu tatăl lui.
Simțeam multă compasiune pentru el.
Dacă ar fi fost fiul meu,
n-aș fi putut suporta asta. Ar fi fost oribil.
L-am întrebat: „Cu cine ar face fiul dv. asta?”
A zis: „Cu Terry Nichols și Michael Fortier.”
Bingo!
Michael Fortier, Terry Nichols
și Tim McVeigh au fost în armată în același timp
și erau nedespărțiți.
Erau foarte apropiați, împărtășeau convingeri antiguvernamentale.
Acum, el locuiește în Arizona.
Bob Ricks a spus:
„Trebuie să ne apropiem de Michael Fortier, și vreau s-o faci tu.”
Am aranjat cu șeriful să-l aducă să vorbească cu mine.
Și arăta ca un șobolan.
„Vrem să vorbim despre atentatul din Oklahoma.”
Și s-a indignat.
Nu cred că Tim a aruncat în aer nicio clădire din Oklahoma.
McVeigh a locuit în Kingman în ultimul an.
Fortier l-a ajutat să-și găsească de lucru.
Nu comentez.
Mike Fortier, rezident în Kingman, prieten din armată cu McVeigh,
conform unor surse, un posibil martor în caz,
rulota lui, percheziționată de FBI.
Viața lui analizată recent
de agenți federali și de presă.
Problema era că nu aveam suficiente informații
să-l acuzăm pe Michael Fortier.
ACASĂ LA NICHOLS HERINGTON, KANSAS
Cel mai important lucru găsit acasă la Terry Nichols
care l-a legat pe Michael Fortier de atac a fost cartea de vizită.
Pe vremea aia, nu aveam telefoane mobile,
dar puteai cumpăra o cartelă preplătită
și, din când în când, să o reîncarci.
Au cumpărat cartela căci credeau că le va ascunde identitatea.
Am folosit cartela ca pe o hartă.
Cartela asta a fost cheia
care a permis FBI-ului să cartografieze întreaga rețea.
Dar i-a condus în locuri despre care n-ar fi știut altfel.
Atunci ne-am putut întoarce ca să aflăm unde se duceau
când călătoreau în toată țara,
când cumpărau componentele pentru atentat.
Cartela ne-a mai spus
și că, în loc să fie o mare conspirație generală,
cum bănuiam,
a fost limitată la un grup mic de oameni.
Dar trebuia să strângem suficiente dovezi pentru acuzare.
Un om din interior spunea ce s-a întâmplat. Ajută mult,
mai ales dacă pui cap la cap tot ce-ți spune el.
Ne-am certat pe tema asta, dar am ajuns la o concluzie.
Uneori trebuie să faci un pact cu diavolul.
A spus: „Nu înțelegi. Suntem în război.”
Am spus: „Nu suntem. Te-aș fi ucis deja.”
A spus că e vorba de Constituție. Am spus: „Așa e.”
„O să vă arestăm conform Constituției.”
„O să vă condamnăm conform Constituției.”
„Într-o zi,
vă vom lega de o targă, vă vom băga un ac în braț
și vă vom executa conform Constituției.”
Și, deși niciunul nu înghițeam pactul cu Michael Fortier,
știam că trebuie făcut.
Ne-a dat multe informații.
Cred că a fost cel mai mare avans din caz.
Vorbea despre întâlnirea cu McVeigh din bucătăria lui
și despre cum spunea McVeigh că urma să facă bomba.
A folosit două conserve
ca să arate cum va încerca McVeigh să facă o încărcătură cumulativă.
După ce Terry Nichols și Tim McVeigh cumpăraseră componentele bombei,
îi arătaseră lui Michael Fortier componentele bombei.
Timothy McVeigh l-a convins să facă o excursie în Oklahoma City
și i-a arătat unde avea să aibă loc atentatul.
După asta, cred că Michael Fortier și-a dat seama că e pe bune.
Știa cu siguranță ce urma să facă Tim McVeigh.
Ar fi putut opri toate astea cu un apel anonim.
Acuzat că a știut despre atentat,
va depune mărturie contra lui McVeigh și Nichols
sperând la o sentință mai ușoară.
ALFRED P. MURRAH CLĂDIRE FEDERALĂ
A fost greu pentru toți și ne-am dat seama că e posibil
ca trei copii să mai fie în clădirea aia.
Ne concentrăm pe o zonă unde vor fi găsiți copiii.
Țin minte când au anunțat
că au reușit să ajungă în zona în care erau cadavrele copiilor.
Eram foarte bucuroși că l-au găsit.
Nu era în viață, dar l-au găsit.
Asta a devenit:
„Mă rog să fie acolo.”
După aceea, noaptea,
conduceam până la închisoarea unde era el.
Stăteam acolo.
Stăteam acolo, pe întuneric,
întrebându-mă cum să intru, ca să-l pot răni.
Arestarea lui McVeigh a fost rezultatul unei combinații extraordinare
de îndemânare, noroc și sincronizare a guvernului
pe care l-ar detesta pentru că e incompetent.
Sunt multe întrebări.
Una dintre cele mai ciudate, dacă e vinovat,
ce l-a determinat să facă asta?
Toți voiau să afle cine e. și de ce a făcut ce a făcut.
Și era un reporter din Buffalo pe nume Lou Michel, care a primit informația
pe care o căuta toată lumea când relata atentatul.
ÎNCHISOAREA DE MAXIMĂ SECURITATE FLORENCE, COLORADO
Cât a fost în închisoare,
eu și Dan Herbeck am înregistrat cam 60 de ore de conversații cu el.
Și, în mare parte,
profunzimea acestor conversații n-a mai fost auzită de nimeni.
Se auzea că era un veteran al armatei din Primul Război din Golf,
că îi plac armele, dar era un mister pentru toată lumea.
Așa că am început cu copilăria lui.
Eram scund, așa că nu mă lua nimeni în echipa lui.
Tema bătăușului e foarte adâncă în ADN-ul lui,
pentru că era un puști slăbănog de care lumea se lua.
Mi-au spus „Tăiețel McVeigh”. pentru că eram slab.
„Tăiețel”, „Supă de pui cu tăieței” „McNuggets”, „McVeigh McNuggets”.
Nu pot să spun că aveam mulți prieteni buni.
Nu putem afla dacă a avut vreodată o relație semnificativă cu o femeie.
Aproape că se potrivea descrierii unui trăgător dintr-o școală.
Avea colecții de benzi desenate,
și a ajuns să vândă colecția
ca să cumpere arme, pentru că armele îl făceau să se simtă în siguranță.
De la o vârstă foarte fragedă, era fascinat de arme.
E o fotografie cu McVeigh atârnând de un copac
cu un toc de umăr cu un pistol în el.
Se potrivește cu genul ăsta de macho militar care se vrea a fi.
IRAK, 1991
În calitate de comandant suprem,
vă pot raporta că agresorii au fost înfrânți.
Războiul s-a terminat.
A venit acasă din Primul Război din Golf.
Avea o Stea de bronz.
Ucisese câțiva irakieni.
Dar chiar și în armată era un străin.
Când te înrolezi în armată, îți e luată libertatea.
Abia atunci îți dai seama ce ai avut.
N-am putut alege pentru ce mă folosește guvernul meu.
După primul război din Golf, era un suflet pierdut.
Hoinărea prin țară
între Decker, Michigan, cu frații Nichols,
și Kingman, Arizona, la Michael Fortier.
Când am ieșit din armată,
am vrut să explorez chestiunea drepturilor fundamentale.
Mai ales dreptul de portarmă, de proprietate.
Când McVeigh cutreiera țara, de la o expoziție de arme la alta,
asculta întruna posturi de radio cu moderatori de dreapta
care vindeau teorii ale conspirației și împrăștia retorică anti-guvernamentală.
„Urâm guvernul. O să ne ia armele.”
Și McVeigh era în extrema aia.
Mort. Chiar în inimă.
Ne iau drepturile.
Care drepturi?
De portarmă.
Și furia lui față de guvern se acumula.
Așa că s-a dus la cartea pe care o idolatriza, Caietele lui Turner.
Caietele lui Turner
e scrisă de William Pierce,
care a fost multă vreme neonazist.
Spunea povestea unui revoluționar adept al supremației albilor
care a dus la o revoltă împotriva guvernului federal.
VIITORUL RASEI DEPINDE DE REZULTATUL RĂZBOIULUI.
Și e privită ca o biblie pentru extremiștii de dreapta.
Pe prima copertă, o fată trăgea cu un pistol și un tip trăgea cu un AR-15.
Spunea: „Caietele lui Turner,
ce vei face când vor veni să-ți ia armele?”
Probabil cea mai importantă idee exprimată în Caietele lui Turner
este că fiecare om trebuie să nu mai fie un spectator și să înceapă să participe.
În Caietele lui Turner,
e o ilustrare a personajului principal
care aruncă în aer sediul FBI-ului cu un camion-bombă.
Camionul e încărcat cu același fel de explozibili cu nitrat de amoniu
folosiți de McVeigh în atentatul lui.
Apoi, Waco s-a întâmplat în '93.
Azi am ajuns.
Cineva mi-a spus mulți s-ar speria
să organizeze așa ceva.
TEME-TE DE GUVERNUL ANTIARME
Se crede că 86 de oameni au murit în infernul de ieri,
inclusiv în jur de 17 copii.
Rămân întrebări serioase legate de motivul pentru care FBI-ul a intrat în forță.
Și e greu de reținut
că totul a început cu un mandat de percheziție
și un depozit de arme presupuse ilegale.
Pentru cineva ca McVeigh, asta a fost o dovadă absolută
că agenții FBI-ului urmăreau oameni ca el.
Deodată, avea sentimentul că are un scop.
Decizia mea de a lua vieți omenești la clădirea Murrah...
N-am făcut-o în interes personal.
A fost ceva ce consideram că e spre binele tuturor.
Ajunge. Waco a început războiul.
Sper ca Oklahoma să-i pună capăt.
Credea că poate să fie el eroul,
să-i alerteze pe toți din America că era timpul
să lupte contra guvernului înainte să le ia armele.
Atentatul, sperase că va declanșa o revoluție.
Nu mi-e rușine cu nimic din ce simt, fiindcă sunt om.
Și, dacă am slăbiciuni, vă anunț. Sau defecte.
Dar nu am.
Am remușcări?
Nu.
Marele juriu și-a expus rechizitoriul la un tribunal de vizavi
de scena celui mai rău atac terorist
din Statele Unite.
Rechizitoriul spune
că Timothy McVeigh și Terry Nichols singuri
au planificat și au executat atentatul.
Azi e acuzat și Michael Fortier.
Acuzat că a știut despre atentat,
va depune mărturie contra lui McVeigh și Nichols
în speranța unei sentințe mai ușoare.
După ce ne-a spus până când am ajuns în sala de judecată,
cazul a devenit copleșitor.
TRIBUNALUL FEDERAL DENVER, COLORADO
Azi, martorul vedetă al guvernului contra lui Timothy McVeigh
depune mărturie în procesul atentatului.
Michael Fortier e așteptat să spună juraților
că McVeigh i-a spus în detaliu cum avea de gând să construiască o bombă
și să arunce în aer clădirea federală.
M-am chinuit cu procesul.
Nu voiam să particip la proces.
N-am vrut să merg la el.
Am încercat să mă prefac că nu se întâmplă.
În doar 11 zile de mărturie, acuzarea a prezentat
peste 90 de martori,
dându-i un mobil lui McVeigh și urmărindu-i mișcările.
Până la urmă, McVeigh a vrut să-și asume atentatul
pe care îl săvârșise.
Oamenilor din Oklahoma care și i-au pierdut pe cei dragi,
îmi pare rău, dar știți ce?
Nu ești prima mamă care a pierdut un copil.
Nu ești primul bunic care-și pierde o nepoată sau un nepot.
O să zic: „Taci naibii! Știi? Nu ești nimeni special.”
Treci peste!
Noi, juriul, deliberăm următoarele în cazul lui Timothy McVeigh, numărul unu.
Conspirație.
Vinovat.
Când s-a dat verdictul,
parcă a scos cineva aerul dintr-un cauciuc.
S-a terminat.
Pe baza acestor considerente, juriul recomandă prin vot unanim
să fie aplicată următoarea sentință:
inculpatul Timothy McVeigh va fi condamnat la moarte.
JURIUL LUI MCVEIGH: ÎN IAD CU VOI!
Nu voiam să moară când au decis să-l execute.
Voiam să protestez.
Timothy McVeigh nu a reacționat,
n-a tresărit când a auzit jurații votând pentru moarte.
Nu e în regulă. Nu e corect.
El iese pe calea ușoară. Noi trebuie să trăim cu asta. El, nu.
Când vorbesc despre standardul Oklahomei, e real.
Sute de povești despre oameni în acea zi
care au răspuns.
Voiam să-i ajut pe oameni, pe victime și pe familiile lor.
S-au susținut.
Au avut grijă unul de altul.
Să-i arăt că mai e un pic de bine în lume.
S-au salvat unul pe altul.
PENTRU OKLAHOMA CITY ȘI VOLUNTARI... MULȚUMESC
S-au rugat unul pentru altul.
Da, o rugăciune pentru cei care și i-au pierdut pe cei dragi.
Și te gândești la ce înseamnă reacția colectivă.
Oamenii au nevoie de cineva pe care să se sprijine, care să-i țină de mână.
Vecini, prieteni, rude, mame și tați.
Copiii lor.
Noi suntem.
BINECUVÂNTAȚI FIE COPIII!
Standardul Oklahomei a strălucit.
Arată cum sunt oamenii din Oklahoma.
Că sunt oameni grijulii.
Antrenamentul pentru victime în masă
nu m-a pregătit niciodată pentru factorul uman.
Singurul lucru pe care nu l-am știut
a fost ceea ce avea să-mi facă.
Asta mă deranjează, ca și fetița pe care am triat-o.
La care am renunțat.
Asta mă frământă mult.
DR. SPENGLER S-A PENSIONAT DUPĂ 20 DE ANI
CA MEDIC DE URGENȚĂ
LOCUIEȘTE ÎN TULSA ȘI VINDE PROPRIETĂȚI.
Al doilea fiu al meu, Carlos Moore Jr., s-a născut de ziua micuțului Tony.
Am fost mamă exagerat de protectoare mulți ani.
Dar e în regulă. Nu mă deranjează.
RENEE MOORE STĂ TOT ÎN OKLAHOMA.
IA CINA LUNEA CU FIUL EI CARLOS JR.
E iubirea vieții mele.
EI ÎI SPUN „SEARA DE ÎNTÂLNIRE.”
Da. Are 22 de ani. Nu-mi vine să cred.
Dar da, îl iubesc.
Sunt binecuvântată să am o a doua șansă.
Și sper să onoreze
viețile oamenilor care nu au a doua șansă
faptul că eu profit de a mea.
AMY DOWNS E DIRECTOR EXECUTIV AL COOPERATIVEI LA CARE LUCRA ÎN 1995.
E ORATOARE MOTIVAȚIONALĂ, TRIATLETĂ
ȘI MAMĂ.
MICHAEL FORTIER A PLEDAT VINOVAT CĂ N-A ALERTAT AUTORITĂȚILE LEGAT DE PLAN.
A STAT PESTE ZECE ANI ÎN ÎNCHISOARE.
EL ȘI SOȚIA SUNT ÎN PROGRAMUL FEDERAL DE PROTECȚIE A MARTORILOR.
TERRY NICHOLS A FOST CONDAMNAT PENTRU 161 DE CAPETE DE ACUZARE ÎN OKLAHOMA.
ÎȘI ISPĂSEȘTE PEDEAPSA DE ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ ȘI ALTE 161 DE PEDEPSE PE VIAȚĂ
LA ÎNCHISOAREA DE MAXIMĂ SIGURANȚĂ DIN FLORENCE, COLORADO.
TIMOTHY MCVEIGH A FOST EXECUTAT CU INJECȚIA LETALĂ PE 11 IUNIE 2001.
SUTE DE RUDE ȘI PRIETENI AI VICTIMELOR ATACULUI
AU PRIVIT EXECUȚIA LUI MCVEIGH LA UN TELEVIZOR CU CIRCUIT ÎNCHIS.
168 DE OAMENI, INCLUSIV 19 COPII, AU MURIT PE 19 APRILIE 1995 ÎN OKLAHOMA CITY.
ACEST FILM LE E DEDICAT LOR, CELOR CARE AU ÎNCERCAT SĂ-I SALVEZE,
TUTUROR PRIETENILOR ȘI FAMILIILOR CĂRORA LE E DOR DE EI.
Subtitrarea: Constantin Ursachi