Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Почнімо.
Усім цікаво,
чому я тут вештаюся з відеокамерою.
Он там Клодін, одна з наших колекторок.
Я фільмую, щоб мама побачила, де я працюю.
Це відділ зборів, Втім, не думаю, що тут хтось є.
Я тут є, дурненька.
Ну, я дивилася в інший бік.
А ось тут Паммі, вона просто любонька.
Авжеж.
19 КВІТНЯ 1995 РОКУ БУДІВЛЯ ІМ. АЛФРЕДА МУРРИ, ОКЛАХОМА-СІТІ
Я працювала в кредитній спілці у федеральній будівлі в центрі міста.
Вітаю, пане Моґу. Це з кредитної спілки.
Я тоді дуже раділа,
бо готувалася купити свій перший будинок.
Тож, як прийшла вранці на роботу,
тільки про це з усіма й базікала.
Це Клодетт.
Привіт!
Просто бігала офісом, заговорювала з відвідувачами.
Не працювала, власне.
Привіт, мамо.
Мені подобалися ті, з ким я працювала.
У тій будівлі був дух спільноти.
Вона — Мері.
Привіт батькам.
Усі мої друзі були з роботи.
То були мої друзі.
Як інакше?
У федеральній будівлі працювали бюро служби
соцзабезпечення, відділи контролю, Секретна служба. А ще був дитсадок.
Тоді малому Тоні було шість місяців.
А я працювала судовим приставом у будівлі окружного суду нижче по вулиці.
Упродовж дня я перевіряла, як він.
Дитсадок у будівлі ім. Мурри був поруч,
от ми його туди й влаштували.
Сьогодні в «Оклахома о четвертій» на вас чекає...
Ми покажемо вам фантастичний світ життя...
Мені було 30 років.
Я пропрацювала на «9 каналі» дев'ять днів.
Того ранку я була схвильована,
бо мала вести випуск новин о четвертій пополудні,
і ми починали готувати підґрунтя для нової програми,
що мала розпочатися на «9 каналі».
Я була в зеленому жакеті й білій блузі,
така: «Візьму найкращі прикраси», —
хотіла ж бути гарною.
Пам'ятаю, як їхала на роботу й хвилювалася.
То був чудовий день.
У нас є...?
Я працював в університеті Оклахоми,
інтерн третього року, невідкладна медицина й травма.
Як вийшов з автобуса о 7 ранку, почувався не надто добре,
хотів спати.
Зателефонував мій друг, позвав поснідати.
За чотири роки я ніколи не ходив снідати,
а того разу погодився.
Моя колега, Робін, вона була вагітна сьомий місяць,
підійшла й сіла за стіл біля мене,
задзвонив телефон.
А далі я можу пригадати лише той гуркіт у моїй голові.
ВИБУХ В ОКЛАХОМА-СІТІ АМЕРИКАНСЬКИЙ КОШМАР
Хлопці, в центрі щойно стався вибух.
- Можете повідомити місце? - Перехрестя Бродвею й П'ятої.
Увесь фасад федеральної будівлі обвалився.
Усі поверхи, аж до даху.
Потрібні всі пожежники й швидкі, що є.
Послухай мене. Тут кепсько.
День 19 квітня був особливим.
Благодійний збір
для «Спеціальної Олімпіади». Турнір з гольфу.
Там були присутні майже всі керівники правоохоронних органів.
Ми щойно виконали перші удари, як раптом у мене задзвонив пейджер.
А потім пейджери усіх інших керівників теж почали дзвонити.
Нам повідомили, що у федеральній будівлі
вибухнула бомба.
Тоді ми повернулися до Оклахома-Сіті,
але ми не могли подумати, що рівень буде таким, як ми побачили.
Я Теммі Пейн, новини ТБ-9.
Якщо ви в центрі міста, ви ймовірно це почули, або відчули.
У центрі міста стався якийсь вибух.
Ось зображення наживо з «Рейнджера-9».
Джессі — у гелікоптері.
Джессі, скажи нам, що тобі видно з повітря.
Теммі, видно густий чорний дим,
з будівлі федерального суду в центрі міста.
Ми бачимо, що в інших офісних будівлях повибивало вікна,
у радіусі з п'ять кварталів.
Теммі.
Здається, частину будівлі просто знесло.
Облетимо, щоб бачити інший бік.
Кажуть, це федеральна будівля.
Мій мікрофон увімкнуто, так? Якщо... Спробуймо тримати мікрофон увімкненим,
щоб я могла говорити з Джессі.
Якщо ви... Поки гелікоптер летить до іншого боку будівлі...
- Господи. Святі угодники. - Який кадр.
Це просто незбагненно.
Цей бік федеральної будівлі знесло. Джессі?
Знесло приблизно третину федеральної будівлі.
І ти можеш бачити дим, уламки, на землі щось горить,
центр міста зруйновано.
Просто в руїнах.
І ми поки що не певні, що саме спричинило цей вибух.
Ми собі снідали,
аж тут цей вибух, нас якимось чином викинуло з-за столу.
І підвівся й пішов до дверей, а там — такий собі дощ з паперів.
Наче сніг спустився, паперовий. Всюди уламки.
Це було сюрреалістично. Мертва тиша.
Десь в далині лунала автосигналізація.
Було чути щебетання птахів.
Коли ударна хвиля котилася вулицею,
то засмоктала всі вікна з висотних будинків.
І просто поплющила всі автівки.
Я побіг до федеральної будівлі.
Коли стався вибух, ми були у суді, і ми його відчули.
Зі стели посипалася плитка.
Вікна — на друзки.
- Ходімо. - Залиште будівлю.
Люди кричали: «Забирайтеся, евакуюйтеся, забирайтеся».
Це був хаос.
Я чула, як люди запитували: «Що сталося?»
Тоді я й почула, як поліціянт каже комусь із натовпу,
що у будівлі ім. Мурри стався вибух.
І я кажу: «Ні», — і, пригадую, заплакала.
Коли приїхав,
все паркування, що через дорогу, було у полум'ї.
Будівля перерізана навпіл, було видно, що всередині.
З неї виходили люди, рухалися наче зомбі,
йшли, поки ставало сил, а потім падали.
У них був шок.
Одна молода жінка дійшла до парапету,
сиділа й дивилася в нікуди.
Я запитав: «З вами все гаразд?»
А вона дивиться на мене й каже: «Не знаю».
Не усвідомлювала, що з нею сталося.
Робін Марш з місця подій.
- Робін, ти нас чуєш? - Так.
Не віриться.
Тут усі кажуть: «Ніхто б не повірив,
що таке може бути в Оклахома-Сіті».
Я репортерка, особистість, людина, а це ж моя громада.
Ти розриваєшся в різні боки:
як виконувати свою роботу,
коли так болить за цих людей?
Ти лікувала людей. Що вони тобі казали, ці поранені?
Просто шок. Вони були в шоці.
Пам'ятаю, недалеко від мене
був поліціянт, він був буквально...
ошелешений.
Гадаю, це слово найкраще всіх нас описує.
Просто ошелешені.
Коли ти залучений до значної справи, то знаєш, що буде хаос.
Це просто безглуздо, тобто, це... Повірити не можу.
Перше, що я зробив, це взяв периметр під контроль,
бо треба захистити місце злочину.
Ми не мусимо вам казати. Назад.
Усі вулиці перекрили.
Я намагалася туди пройти. Але не могла, бо нас туди не пускали.
Пам'ятаю, я кричала на поліціянта,
казала: «Я повинна туди пройти, мені треба дістатися до мого сина.
Він у дитсадку».
І тоді він сказав:
«Усіх дітей доправляють до лікарні».
Тут неспокійно. Вони намагаються дати ладу.
Поки що повідомлень про загиблих не було.
Як я вже казала, тут багато поранених.
Звісно, ми намагалися з цим розібратися,
але в цьому випадку порятунок життів був понад усе інше.
Все відбувалося дуже швидко. Ти мав п'ять, десять, 15 секунд на оцінку.
Гаразд, по готовності. Зараз ми...
Я шукав ознаки життя. Будь-які ознаки життя.
Рогівковий рефлекс, дихання, серцебиття, пульс.
Будь-що, що вказало б наявність бодай однієї ознаки життя.
Я казав, кого забирати невідкладно,
а хто міг кілька хвилин почекати.
Це критичний пацієнт.
А потім — кого забирати вже не треба.
Сортування численних постраждалих.
Скажеш своє ім'я?
І на додачу до всього, там були діти.
Скажеш своє ім'я?
Наші діточки...
Я бачив лиш одну дитину, яку дістали з ознаками життя,
а відразу за нею була літня пані,
яку вивезли на каталці, у обох було агональне дихання.
Але дитина мала критичні пошкодження голови,
тому я сказав її загорнути
й перемістити у тимчасовий морг.
І щоб хтось із нею побув, поки не припинить дихати.
Багато людей це погано сприйняли. Вони на мене лаялися.
Казали: «Та ти, бляха, знущаєшся».
А я сказав: «Тут нічого рятувати. А в мене тут жінка.
І що двох виносять. Їх надто багато».
Коли я обернувся, позаду мене була її матір.
Вона була розгублена. І...
Вона не пішла з дитиною. Лише помахала.
Отак...
Коли дитину забрали, вона помахала
і пішла.
10:20 РАНКУ 1 ГОДИНА 18 ХВИЛИН ПІСЛЯ ВИБУХУ
Управління Оклахома-Сіті скеровувало один підрозділ за іншим
до центру міста. Ми розуміли, що відбувається щось серйозне.
По радіо з управління мені сказали
залишатися на ділянці, патрулювати як зазичай.
ОКЛАХОМА-СІТІ ПЕРРІ
Я іхав трасою за старим жовтим «мерк'юрі».
Я побачив, що в нього на задньому бампері немає номерного знака.
Я увімкнув маячки й сирену, зупинив його.
Потім відчинив двері свого авто й крикнув:
«Водію, вийдіть з авто!»
Він вийшов не відразу.
Я знову крикнув: «Водію, вийдіть з авто!»
Водійські двері його авто відчинились.
Він був високий, худорлявий.
Стрижка у військовому стилі.
Я запитав: «Водійське посвідчення є?»
Він простяг руку до задньої кишені
і я побачив під його рукою випин, щось схоже на зброю.
Я схопив його за куртку, там де був той випин,
і одночасно дістав власну зброю,
приставив її йому до голови.
А він каже: «Моя зброя заряджена».
Я штовхнув його в потилицю стволом мого пістолета
і сказав: «Моя теж».
Обшукав, надів кайданки,
взяв його посвідчення, зв'язався з диспетчером.
Попросив її перевірити, чи не оголошено в розшук Тіма Маквея.
Про викрадення автівки не повідомляли. Він не в розшуку.
Даних про минулі злочини я не знайшов, але у нього заряджена зброя,
і саме тому я його й затримав.
Я пам'ятаю той день.
Я була «приклеїлася» до телевізора.
А потім прийшов Чарлі, привів хлопця, звичайного, як усі,
там було правопорушення.
За стандартною процедурою
затриманих за правопорушення на трасі
відпускають наступного ранку.
Я зняла відбитки пальців.
Він не пітнів.
Долоні були сухі.
Він був спокійний, дивився телевізор разом з нами.
Ми з Маршею Моріц обговорювали побачене по телевізору,
Маквей теж кілька разів кидав погляд на телевізор,
але він ніяк не коментував те, що бачив.
Потім я його фотографувала.
Робітникам доводиться повзти крізь уламки у спробах...
Врешті я дивився на зображення, але більше слухав.
...говорять з потерпілими...
Тоді, по ТБ, я, власне, вперше побачив результат.
Тіло заніміло,
я не могла рухатися.
Я майже нічого не відчувала.
Було спекотно й темно.
Я нічого не бачила.
Кожен вдих обпікав.
Я подумала, що померла.
Та потім десь в далині я почула сирену.
Я зрозуміла, що похована живцем.
Я кричала, кликала на допомогу, але нічого не чула.
Це було врай нудотне...
жахливе відчуття.
Я була просто...
я була сама.
У той момент зв'язку не було.
Телефонні системи не працювали.
Ми облаштували командний пункт,
мені в прямому сенсі доводилося відсилати повідомлення
усім службам, які там були, посильними.
І ми мусили швидко виявити джерело вибуху.
Ми чули кілька версій щодо причини вибуху.
Чули, що міг вибухнути газовід.
Напевне поки невідомо.
Пожежники перевіряють можливість вибуху газогону.
Якщо це не витік газу, чи щось на кшталт цього,
якщо то була бомба, це означало б роботу спеціаліста.
У розмові з вибухотехніками
згадували великий кратер перед фасадом будівлі,
який вказував
що джерело вибуху було саме там.
Вибух було спрямовано в бік будівлі.
Склавши всю цю інформацію разом, ми почали вважати,
що це справді була бомба.
До цього вибухів таких бомб в США не було.
Я опинився в ситуації, коли це могло виявитися
найбільшим розслідуванням в історії ФБР.
З дороги!
Тепер слідчім ясно,
що жахливий вибух федеральної будівлі...
Точного числа постраждалих і зниклих,
підозрюваних, чи заяв про відповідальність, немає.
...відповідальність за вибух в Оклахомі.
Як сказав Білл Нілі...
Немає повідомлень про...
- ...Лос-Анджелеса, не... - ...можливі підозрювані...
...будівля кримінального суду, яка завжди...
Вибух в Оклахома-Сіті став найбільшою сенсацією в світі
відразу, як це сталося.
Ця новина відмінна від усього, що ми всі раніше висвітлювали,
бо була такою важливою.
І навіть до заяви ФБР, що це теракт,
люди про це замислювалися, намагалися зрозуміти,
хто міг це зробити.
Було стільки божевільних «зачіпок», вони почали надходити з перших митей.
Я бачила трьох чоловіків.
Вони купили цілий пікап аміачної селітри.
Сів у таксі. Чи то зелене...
Він напхав у чоботи ножів.
У них були лопати й кирки...
Чорне волосся...
Мав вигляд, наче...
Смуглі бородаті араби...
На зріст 168–170 см.
Я знаю, це вони підрвали ту бомбу.
Біло повідомлення ФБР
про розшук коричневого позашляховика з двома вихідцями з Близького Сходу.
Підозрювані, чоловіки з Близького Сходу,
20–25 та 35–38 років, обидва мають бороди.
Раптом ми всі почали шукати,
чи є зв'язок з Близьким Сходом.
За словами джерела в уряді США,
тут з усіх боків написано: «Терористи з Близького Сходу».
У ФБР неофіційно вважають це проявом тероризму з Близького Сходу.
Жінка-мусульманка з дитиною.
Вона дуже швидко, у високому темпі, бігла зі своєю донькою.
Ще й геть закутані, це було дивно.
Там було багато вихідців з Близького Сходу.
Які вони були на вигляд?
Вони були... Вибачте, вони мені всі на одне лице.
Хтось може перевірити, це часом не друга річниця Вейко?
- Саме так. - Того ж дня, коли вибухнуло?
- Тому й 19-те. - Того ж дня, що події у Вейко.
- Боже. - У 1993 році.
Хтось з наших репортерів звернув увагу, що це сталося 19 квітня,
і вказав на факт, що це міг бути місцевий тероризм.
Не впевнений, що не зарано виключати,
що цей теракт — якась відплата
за події цього дня у Вейко два роки тому.
1993 РІК ОСЕРЕДОК «ГІЛКИ ДАВИДОВОЇ», ВЕЙКО, ТЕХАС
У 1993 році мав місце рейд на секту «Гілка Давидова»,
яку очолював такий собі Девід Кореш,
який зібрав величезний арсенал незаконної зброї у Вейко.
911, що сталося?
Наш будинок оточили 75 чоловіків, вони стріляють.
Тут діти й жінки. Відкличте їх!
Втручання ФБР закінчило 51-денну облогу стріляниною.
Боб Рікс був одним з головних агентів,
які керували тим, що сталося під час облоги «Гілки Давидової» у Вейко.
Ми наполягали, питали: «То ви виходите?»
У відповідь одне й те ж: «Чекаю на послання від Господа».
Ми від початку знали,
що розв'язати кризу у Вейко буде вкрай складно.
19 квітня сектантів спробували змусити вийти сльозогінним газом,
спалахнула пожежа, 76 людей, серед них 22 дітей, загинули.
Вейко було найнижчою відміткою в сучасній історії ФБР,
ці події призвели до того, що різні люди
почали хвилюватися, що можуть зробити урядовці зі зброєю.
Ото вже потурбувалися про жінок і дітей.
Чому вони взагалі туди лізли?
Через смердючу зброю,
яку він мав право мати.
По всій країні влаштовували протестні заходи.
Як от «Комітет 1776 року» біля Меморіалу Лінкольна у Вашингтоні.
Якщо ухвалите протиправні й несправедливі закони,
які заберуть наше право володіти й носити зброю, захисти вас Бог.
Були люди, які створювали збройні формування.
Злочинці — контроль зброї, не я. Я законослухняний громадянин.
Не я вбив близько 80 людей у Вейко.
Крайньоправі угрупування заговорили про удар у відповідь,
що люди повинні дати відсіч діям федерального уряду.
Ще до вибуху в Оклахома-Сіті,
був випадок з пані генеральним прокурором,
як вона сюди приїздила.
Я сказав: «Можливо, ви не знаєте, але тут Вейко й досі — важлива подія».
Вона відповіла: «Не думаю, що людям ще є діло до Вейко».
Фактично, нам наказали
відступитися й більше не згадувати Вейко.
Коли я побачила ті кадри в день вибуху бомби,
мені відразу спало на думку: це має бути пов'язано з Вейко.
На мене так накотило,
що довелося зупиняти машину. І я виблювала в канаву.
Мій помічник сказав: «Бобе, сьогодні 19 квітня».
І після цього... мене охопили емоції,
і саме тоді вперше
я почав вважати: більш ніж можливо, що це пов'язано з подіями у Вейко.
Дуже багато людей у країні, їх тисячі,
вважають цей теракт...
кажу «теракт», бо саме так вони і вважають.
...протистояння у Вейко, спричинену ним пожежу,
пострілом, що почав війну.
Вони вважають, що між ними й урядом війна,
вважають, що то був перший постріл.
Були реальні побоювання,
що це вступ перед чимось значно більшим.
Того ранку я ввімкнув телевізор і побачив той стовп диму.
Я був агентом ФБР, у відділі в Оклахома-Сіті.
У федеральній будівлі ім. Мурри містилися різні служби.
Я там усіх знав.
Коли я побачив будівлю, побіг до автівки,
виставив мигавку, увімкнув сирену
і помчав у центр Оклахома-Сіті.
Їхав дуже швидко.
Усюди червоні мигавки, з вихлопних труб вилітає чорний дим,
і ось я виїжджаю за ріг і бачу федеральну будівлю.
Я це бачив,
але мій мозок насправді не сприймав побаченого.
Я пішов всередину будівлі шукати тих, хто пережив вибух
і ще залишався в будівлі.
Доволі часто
люди, що підривають вибухові пристрої,
встановлюють другий пристрій,
і той вторинний пристрій — це удар по рятувальниках.
Тож вторинний пристрій вже шукали.
Ми шукаємо докази.
Шукаємо вибухівку, що не вибухнула,
усе, що мож зашкодити людям.
Будівля мала дев'ять поверхів,
бетонне перекриття поверхів було десь такої товщини,
всередині там арматура.
Коли поверхи обвалилися, вони склалися, як млинці.
Верхній поверх падав на нижній, потім — на наступний, поки
далі падати вже нікуди. І через усе це було треба пробиратися.
У першу чергу ми шукали поранених,
до них спускалися лікарі,
вони виконували ампутації прямо там, у будівлі.
Один хірург, перш ніж лізти в отвір робити ампутацію,
віддав свого гаманця зі словами: «Як тут обвалиться, віддайте дружині».
Всередині будівлі пересуватися було складно.
Ніхто не знав, чи будівля встоїть.
Одна медсестра вбігла до будинку, щоб допомагати,
а їй на голову впав шматок бетону,
це її вбило.
Тут тіла. Тут чоловік...
Я почула чоловічі голоси.
Почала кричати, і він крикнув:
«Хтось живий. Потрібне підкріплення».
Він сказав: «Ми вас не бачимо,
нам треба йти на ваш голос. Говоріть до нас».
Є ще один!
Це добре.
Перевір живлення.
Я чула, що вони наближаються, моя права рука стирчала
з купи уламків.
Мені здалося, що хтось торкнувся тієї руки.
Я кажу: «Здається, ви торкнулися моєї руки».
А він: «Якого кольору ваша блуза?»
А я: «Я не знаю». Він: «Подумайте! То якого кольору?»
Я кажу: «Зеленого».
І щойно я це сказала, то відчула, як мене схопили за руку.
Подумала: «Знаєш, от і все». Вони: «Один, два, три».
Вони готувалися мене витягувати.
10:28 РАНКУ 1 ГОДИНА 26 ХВИЛИН ПІСЛЯ ВИБУХУ
Я ходив навколо будівлі, і потім поглянув
на верхівку купи уламків,
тоді я й помітив контейнер від тієї ракети.
Це протитанкова ракета, що запускається з плеча.
Там великий реактивний заряд.
Коли влучає, руйнує броню
Ними підбивають танки.
Аж раптом мені повідомляють,
що у будівлі виявлено ще одну бомбу.
Будівля прямо там, і там моя мама.
Там бомба!
Бомба! Забираймося.
Усім відійти, там бомба!
Ще одна бомба! Боже!
Стійте.
Усім евакуюватися.
Очистити східний бік федеральної будівлі.
Там надзвичайна ситуація.
Я чула багато галасу.
Уламки почали здригатися,
я чула, ніби люди біжать поверх мене.
- Що таке? - Знайшли ще одну бомбу.
Усім наказано вийти, керівникам теж.
Усі потоком щодуху вибігають з будівлі.
Я відмовився йти.
Патрульний наставив зброю мені на ногу: «Не підете, вистрілю».
«У мене пацієнти».
А він: «Якщо не підете, я прострелю нафіг вам ногу».
То я й пішов.
Там непокояться щодо повторного вибуху.
Центр Оклахома-Сіті евакуюють.
Медики теж звідти вибігають.
Чоловіки почали казати: «Є ще одна бомба».
Я зрозуміла, що це.
І сказала їм своє ім'я, щоб переказали рідним, що я їх люблю.
Вони залишали мене похованою живцем.
А я почала роздумувати про своє життя, і...
про стосунки, і
що робила в житті, щоб допомогти іншим, і...
що так і не стала мамою.
І раптом
все стало так ясно.
Я жила не тим життям.
Тепер, коли я готуюся померти, я про це думаю й розумію,
що я не хочу так жити.
Я хочу жити інакше. Але вже надто пізно.
Треба відійти далі назад. Ще відійдіть. Відійдіть ще назад.
- Ворушися, ідіоте! - Вам треба відійти далі назад.
Ми піднялися драбинами, я і ще один.
Треба було спустити ту штуку донизу, через вісім поверхів і завали,
до драбини й вниз. І швидко, я не хотів, щоб вона вибухнула.
Я туди дістався, побачив, що панель керування
показує, що ракета активна.
Ми обв'язали її мотузкою.
Ми понесли контейнер донизу.
Ми впоралися.
Поклали у вантажівку.
Його відвезли на полігон і там підпалили.
Пристрій був несправжнім.
Це була імітація для тренувань митників.
І я дуже засмутився,
бо через це було перервано рятувальні дії.
Тепер я міг дозволити повернутися у будівлю.
Також повідомляємо, що агенти бюро контролю зброї
підтвердили, що виявлений пристрій, через який всі розбіглися,
був тренувальним, його знайшли в офісі бюро,
одному з місцевих офісів бюро, у тій будівлі в Оклахома-Сіті.
Усередині ще є люди.
Поки невідомо, чи хтось з них може бути живим, чи ні.
Я біг вулицею й натрапив на той пожежний автомобіль.
Побачив спеціального агента Лотспіча, він помітно засмучений.
Кажу: «Метте, що таке?»
І він: «Я там покинув живу людину».
Ми просто розвернулися й подивилися в бік будівлі,
потім обидва пішли назад.
Де вона?
Там був густий пил
і у будівлі досі відчувався рух.
І я подумав:
«От би ще раз сказати дітям, що я їх люблю».
Бо в ту мить...
я не був певен, що ми звідти вийдемо.
Потім ми спустилися туди, де уламками засипало Емі.
Там, ось так, лежала брила бетону,
а під нею була Емі,
під тоннами уламків.
Я почула голоси чоловіків, один з них взяв мене за руку.
Я її тримаю.
Вона могла тримати когось за руку, а він намагався працювати,
тож він поклав її руку на черевик Метта, і вона трималася за Меттів черевик.
Цього разу я вже не відпущу.
Метт з одним пожежником передавали уламки мені,
а я — поліціянтам, які були з нами.
Потім її стало видно.
Я ще подумав: «Яким дивом вона досі жива?»
Я застрягла. І поки вони мене відкопували,
сказали, що я й досі на своєму стільці,
догори ногами, а зверху чи не три метри уламків.
Потім вони раптом сказали:
«На "три". Можливо, буде боляче».
Вони порахували до трьох і потягли, і витягли мене з-під уламків.
Так, боліло все.
Кожен нерв ожив, але...
це не мало значення.
Мене вивели позаду федеральної будівлі.
Я не могла повірити тому, що бачила.
Я не знала, які в мене ушкодження.
Не знала, що з моїми друзями, але я ніколи не забуду...
як дивилася в небо й вдихала свіже повітря,
і обіцяла Богові, що ніколи не житиму, як раніше.
11:30 2 Г. 28 ХВ. ПІСЛЯ ВИБУХУ
У центрі Оклахома-Сіті досі багато страху,
влада намагається з'ясувати, хто це вчинив
і чи не залишилося слідів.
Справи про підриви часто надзвичайно складні,
адже докази знищено.
Треба вести пошуки на площі приблизно десяти кварталів,
збирати всі докази, які тільки можна.
Мене запитали, хто біг би допомогти
і я подумав, що, можливо, Денні Коулсон був би дуже корисним.
Він керував командою з порятунку заручників.
Коли я приїхав, пішов прямо у командний пункт до Рікса.
Він сказав: «Може, ти очолиш пошук доказів,
а я керуватиму розслідуванням?»
Ми скерували туди команду зі збору доказів і почали пошуки.
На місці подій у нас працювали сотні людей,
щоб ми могли виконувати розслідування систематично.
Правоохоронці вважають, це була бомба, можливо, в автомобілі.
Це ще не доведено.
Криміналісти поки що висновків не надали.
Ми просіяли багато чого.
Ключем став диференціал від вантажівки.
Перший ключовий доказ
було знайдено за квартал від федеральної будівлі,
перед житловим комплексом з назвою «Рідженсі Тауер».
Чоловік був на вулиці.
Він почув шум, майже як звук від гелікоптера,
і раптом в автівку влетіла задня вісь.
ФБР звернулося до мене, бо я розслідував крадіжки авто 16 років.
І коли я побачив той корпус вісі так далеко від федеральної будівлі,
я зрозумів, що він мав бути від вантажівки, якою ту будівлю підірвали.
Вибух був настільки сильним,
що задню вісь вантажівки,
якою доправили бомбу, закинуло так далеко.
Я бачив лише останню цифру номера,
і я взяв хімічний розчин і металеву щітку, зачистив усе до голого металу
й отримав номер із заднього кінця.
Це було значним проривом.
Я зателефонував до Нацбюро з викрадень авто,
сказав тій пані: «Треба з цього секретного номеру дізнатися повний серійний номер».
Вона сказала: «Це орендна вантажівка».
Вантажівку орендували два дні тому
в «Автосервісі Елліота» у Джанкшен-Сіті, Канзас.
ОКЛАХОМА-СІТІ ОКЛАХОМА
У день вибуху я був у Саліні, Канзас. Офіс однієї людини.
Я думав, що буду дивитися про це на ТБ
й перейматися, що не можу допомогти.
Та десь о 3:00 по обіді мені зателефонували.
Сказали, що вантажівку орендували в Джанкшен-Сіті.
«Їдь туди якнайшвидше, візьми документи,
вези їх до лабораторії».
Коли я переглядав документи щодо оренди
в «Автосервісі Елліота»,
я побачив ім'я, яким підписався орендар:
Роберт Клінґ.
Ми почали опитувати людей
з «Автосервісу Елліота».
Я зрозумів, що можна зробити кілька портретів.
З Бюро зателефонували й сказали,
що художник летить літаком,
має прибути до ранку.
16:30 7 ГОДИН 28 ХВИЛИН ПІСЛЯ ВИБУХУ
Президент Клінтон оголосив це надзвичайною подією.
Було багато суперечок
стосовно оприлюднення інформації щодо тієї вантажівки.
Врешті ми вирішили, що це спричинить тисячі звернень,
тому цю інформацію ми притримали.
На цей час ми не маємо припущень
стосовно того, хто саме вчинив цей конкретний вибух.
У нас були сотні, як не тисячі, версій
від людей, що телефонують і кажуть, що бачили все на власні очі.
До кожної з них ми ставимося дуже серйозно.
Але на цю мить ми не можемо надати висновків щодо винуватців.
Я мав на меті запевнити
суспільство, що злочин буде розкрито.
ПЕРША ХРИСТИЯНСЬКА ЦЕРКВА ОКЛАХОМА-СІТІ
МІСЦЕ ЗУСТРІЧІ ПОСТРАЖДАЛИХ РОДИН
Врешті-решт я пішла до церкви.
Там облаштували місце, щоб родичам було де чекати.
Там були всі родини.
Усі, у ого в тій будівлі хтось був.
Пам'ятаю, як прийшов Тоні.
І...
усе, що я... запам'яталося лише обличчя.
Ми навіть не могли говорити.
Ми просто обійнялися.
Коли настала ніч,
я мала поговорити з усіма батьками, які там були,
і не знали долі своїх близьких.
З нами на зв'язку Робін Марш.
Біля неї сім'я,
яка, одна з багатьох, чекає на новини. Робін?
Так. Тут з нами сім'я Куперів.
У нас є фото маленького Антоніо.
Йому шість місяців.
Зараз ми всі молимося за цього малюка.
Ми чули, що дитина, Джон Доу,
справжнє ім'я поки невідоме, може виявитися малюком Куперів.
Ви працюєте в центрі міста. Розкажіть про той ранок
Ви завжди віддаєте Антоніо в той дитсадок?
Так, я відвожу його туди щодня, і...
щодня я його відвідую під час ланчу, а сьогодні не змогла.
Пригадую, тієї першої ночі я дуже змерзла.
Температура знизилася.
Почався дощ, а я молилася: «Господи, не припусти, щоб моя дитина
була в тій будівлі, змерзла й голодна, і...
у болях».
То була найгірша з ночей.
І, як на зло, спустився дощ, а його тут геть не треба.
Але позаду мене ви можете побачити похмуре видовище.
Рятувальні роботи тривають.
І, хоча це дає надію, що буде знайдено тих, хто вижив,
одна пані, яка весь день допомагала витягувати постраждалих з-під завалів,
висловила побоювання, що кількість загиблих сягатиме сотень.
20 КВІТНЯ 1995 РОКУ НАСТУПНИЙ ДЕНЬ ПІСЛЯ ВИБУХУ
Вранці в Оклахома-Сіті дізналися історію зі щасливим кінцем.
Це історія Емі Петті, яка п'ять годин
була під завалом з уламків, поки її нарешті не врятували.
Вона у Пресвітеріанській лікарні
в Оклахома-Сіті
Як почуваєтеся?
Мені боляче, але дуже пощастило, що жива.
Що про ваш стан кажуть лікарі?
Що поболить, що на нозі великий поріз.
Але я одужаю.
Телефон не замовкав.
Родичі моїх колег телефонували,
розпитували, чи я бачила ту людину
того дня на роботі, який на них був одяг.
А я не пам'ятаю.
Сподіваюся, їх знайшли.
Сподіваюся, їх знайшли і вони живі.
19 квітня було жахливим днем,
а 20 квітня стало днем, коли люди
зібралися разом.
Люди приносили їжу. Люди приносили різні речі.
Ви бачите Центр донорства.
Люди в черзі, щоб допомогти.
Хоч ми й різні, та принаймні ми здатні зібратися усі
як один, щоб комусь допомогти.
Починаєш розуміти, що у відповідь на один
акт божевілля й терору
робляться сотні, а зрештою тисячі,
добрих справ.
Люди простягають руку, намагаються зробити щось на краще.
Всередині периметру влаштували пункт видачі.
Не маєш взуття, тобі дадуть.
Як зголоднів, підгодують. І не візьмуть ані копійки.
Люди Оклахоми були неймовірні.
Думаю, на цьому всі й трималися.
ВДЯЧНІ ЗА ДОПОМОГУ! БЛАГОСЛОВИ ВСІХ ВАС БОГ!
Художник прибув,
почав працювати з трьома свідками
з «Автосервісу Елліота».
Йому на подив, перший свідок описував білого чоловіка,
на вигляд — колишнього військового.
Не вихідця з Близького Сходу.
Сьома година.
Ми мали два портрети.
Джон Доу один і Джон Доу два.
І я скеровую команди агентів опитувати усіх в районі Джанкшен-Сіті,
чи не бачив хто цих двох людей.
Бачили вантажівку «райдер», або...
Виставили блокпости.
Ми опитували всіх, хто міг бачити вантажівку «райдер»,
або когось підозрілого в цьому районі.
ДЖАНКШЕН-СІТІ ПЕРРІ
Вранці я телефонувала до секретаріату суду.
Я хотіла, щоб Тімоті Маквей був у суді того дня.
Вони сказали: «Сьогодні його не візьмемо. Зайняті». Я сказала: «Гаразд».
Тімоті Маквей залишили ще на день.
Як ваші справи? Ми ведемо розслідування
вибуху в Оклахома-Сіті.
Агентам роздали копії тих портретів, вони пішли по ресторанах,
магазинах автозапчастин, готелях.
Агенти ходили буквально від дверей до дверей,
запитували: «Бачили його? Ви знаєте цього хлопця?»
За чотири години вони охопили багато закладів.
А потім нам дуже пощастило,
коли одна команда прийшла у мотелі «Дрімленд»
і поговорила з власницею, Лі Макґован.
Ми запитали: «У вас зупинявся хтось з вантажівкою "райдер"?»
Вона каже: «Власне, так».
Ми їй показали портрет, намальований в «Автосервісі Елліота», —
і вона каже: «Так, дуже схоже на людину,
яка тут була з вантажівкою "райдер"».
Той портрет загалом був схожий на Маквея.
На мене так глянули: «Маквей?» — наче я брешу.
Я не брехала. Він записався Маквеєм.
Тоді ми вперше почули ім'я Тіма Маквея.
Я запитав: «А хтось шукав у Нацбазі правопорушень офлайн?»
НБП — база даних усіх арештів у країні.
У 1995 році це були магнітні плівки для комп'ютера, вони могли
сказати, чи людину колись зупиняли.
Там буде вказано, де її зупинили, коли її зупинили.
Але якщо треба щось з тих офлайн-даних,
треба попросити комп'ютер знайти це ім'я.
Завантажуєш плівку, він шукає.
Прибираєш цю, завантажуєш іншу, пошук.
Повільна процедура.
Водночас ми перевіряли телефон.
Усі виклики з номеру 25 мотелю "Дрімленд", де оселився Маквей.
У суботу ввечері він телефонував до місцевого ресторану,
замовником вказав Роберта Клінґа.
Ми знали, що вантажівку орендували на ім'я Роберта Клінґа.
Тепер ми знали, що або Тімоті Маквей — це Роберт Клінґ,
або він спільник Роберта Клінґа.
Ми виокремили принаймні одного зі змовників стосовно цього вибуху.
16:08 31 ГОДИНА ПІСЛЯ ВИБУХУ
Ідентифіковано транспортний засіб,
який використали для вчорашнього удару
по федеральній будівлі в Оклахома-Сіті.
Подальше розслідування виявило,
що з цим транспортом були пов'язані двоє білих чоловіків.
Створено портрети обох чоловіків за описом свідків.
Усім, хто має про них інформацію,
належить негайно її надати до найближчого офісу ФБР.
Як я побачила ті портрети, то був шок.
Викапані ж двійко реднеків!
Схожі на тих, хто грабує вантажівки з пивом.
А на тих, на кого подумаєш,
що вони стоять за тим неймовірним вибухом, не схожі.
Гадаю, ми хотіли думати, що це зробили чужинці.
Знову ж таки, Мітчу й Дженіфер, яка переміна,
від усіх балачок
і враження, що це були ісламські фундаменталісти,
аж раптом у центрі уваги знову Вейко.
Знову йдеться про внутрішній тероризм
на відміну від міжнародного.
І ти розумієш...
Овва. Це ж таки наші.
21 КВІТНЯ 1995 РОКУ ДВА ДНІ ПІСЛЯ ВИБУХУ
В Оклахома-Сіті досі
досі багато смутку, і щогодини він більший.
І гнів. Ми чуємо це від людей, які нам телефонують.
Погляньмо, що відомо про підозрюваного,
за оприлюдненими вчора даними ФБР.
По-перше, у ЗМІ кажуть, він білий, десь 1,78 м на зріст.
Смішно, що, як я був у камері, по ТБ дали опис підозрюваного.
Зріст 1,75–1,85 м.
Один хлопець в камері сказав:
«О, а ти ж тут недавно»,— але жартома.
А я йому: «Та ти слухай опис.
Це не я. У мене — 1,88 м». І ми й далі жартували.
І таки вони на це таки ж
купилися, що я не відповідаю опису.
І їхня підозра там і зникла.
1 РЕЗУЛЬТАТ — ТІМОТІ ДЖЕЙМС МАКВЕЙ ПОДРОБИЦІ
Наступного ранку, коли я приїхав,
усі були збуджені. Я запитав: «Що відбувається?»
Волт Ламар зайшов до мене й каже: «Босе, ви не повірите».
Тімоті Маквея було заарештовано в Перрі, Оклахома
приблизно за годину після вибуху».
ОКЛАХОМА-СІТІ
Вранці мені зателефонували з ФБР,
хотіли знати, чи Тім Маквей досі у в'язниці.
І я сказав:
«Маквея вже відвезли до зали суду,
поки ми розмовляємо, він стоїть перед суддею».
Він був за 35–45 хвилин від того, щоб вийти за двері.
А він — стрижень,
на якому триматиметься все розслідування.
Я кажу Денні летіти до Перрі
й підготувати перевезення Маквея до Оклахома-Сіті.
«Денні, забери його».
Ми почули, що буде арешт,
про когось в Перрі, що він зараз в суді округу Нобл.
Ми з фотографом сідаємо в автівку і їдемо до Перрі.
Маємо спецрепортаж CBS, йдеться про можливість арешту.
Спробуємо увімкнути прямо зараз.
Кажуть під арештом у Перрі, Оклахома, перебуває чоловік,
який відповідає опису одного з підозрюваних,
портрету, який вчора було опубліковано.
А потім, одночасно з Перрі,
ми дізналися про рейд у Декері, Мічиган.
По у картці затримання
Маквей вказав адресу в Декері своєю домашньою адресою.
У мотелі «Дрімленд»
Тімоті Маквей теж вказав ту ж саму адресу в Мічигані.
Отже, хтось в тому будинку напряму пов'язаний з тією бомбою.
Це дуже швидко стало відомо національним ЗМІ.
Правоохоронці виявили можливого підозрюваного в будинку у сільській
місцевості.
Зараз його оточили федерали, місцева поліція й поліція штату.
У нас у студії всюди телевізори, дивишся
й бачиш включення наживо з будинку на фермі в Декері, Мічиган,
де відбувається рейд.
Як ми з'ясували, будинок належить Джеймсу Ніколсу,
він має брата, Террі Ніколса, який теж там мешкає.
Он у тому будинку, або у спорудах за ним,
можуть перебувати Джеррі Лінн Ніколс, Джеймс Дуглас Ніколс, брати,
хтось один, або обоє, або члени їх родин.
Вони обоє є можливими підозрюваними у вибуху в Оклахома-Сіті.
Ось він, зв'язок з Декером, Мічиган.
Ми щойно дізналися ім'я чоловіка,
якого заарештували в Перрі, Оклахома. Тімоті Маквей.
Саме його сьогодні взято під арешт у Перрі, Оклахома.
Ми оточили будинок, і це все потрапило на національне ТБ,
а це вкрай небезпечно.
Вони підходять до будинку. Заходять в будинок.
Вам, мабуть, видно навіть краще за мене.
Здається, вони йдуть в будинок.
ФБР зайшли в той будинок в Декері, але нікого не знайшли.
Зараз ми перемикаємося на Перрі наживо, там Робін Марш. Робін?
Поки ми вели трансляцію наживо,
прийшло більше людей, я озирнулася навколо,
їх там були тисячі.
І там ЗМІ з усього світу,
у цьому містечку в Оклахомі.
Ви бачите, як якісь службовці в цивільному заходять
до в'язниці округу Нобл.
Їх привезла дорожня поліція Оклахоми.
Маквей майже вийшов на волю.
Він би звідти забрався.
На щастя, ми приїхали раніше ніж його випустили.
Якби ми тоді не знайшли Тімоті Маквея,
для всіх причетних настали б
скрутні часи.
Пам'ятаю, коли я піднявся сходами,
там був пан у ковбойському капелюсі.
Він підходить і каже: «Ви з ФБР?»
Я кажу: «Так».
Він сказав: «Як забракне доказів,
виставте його за ворота, ми розберемося».
Напруга була високою. Натовп хотів його побачити.
Нехай би його випустили, щоб потрапив нам до рук.
Якщо він винен, убийте сучого сина.
- Скажи на камеру. - Убити.
- І я думаю, що треба вбити.
Я подивилася вгору, а на даху будівлі суду спецпризначенці.
Я весь час думала: «Їм треба забрати цього хлопця».
Я дуже переживав, що якийсь поганець спробує його відбити, або вбити.
Тобто, якщо він у якійсь організації,
якби я там керував, то першим вбив би його.
Щоб нічого не вибовкав.
Ми чекали й чекали. Напруженість зростала.
Моє перше враження: він був схожим на портрет.
Він спитав: «Знаєш, чому ми тут?»
Я відповів: «Гадаю, через те, що було в Оклахома-Сіті».
І кажу: «А далі мені потрібен адвокат».
Мій обов'язок — захистити Маквея.
Я не хотів його захищати, але така в мене робота.
Я сказав: «А можна мені жилет? Можна мені бронежилет?
Як прилетить куля, і нехай, але...
запитаю ще раз: мені дадуть бронежилет?»
А вони: «Ні».
Питаю: «Як щодо якогось взуття?»
Вони: «Взуття ти не отримаєш».
Дякую.
Щось розчути було складно, вони ж усі разом кричали, так?
Та одне я пам'ятаю.
Я почув: «Дивися сюди, падло, убивця дітей. Поглянь на мене».
Я відразу подумав: «Не буде тобі задоволення туди дивитися».
Маквея щойно швидко повезли звідси,
з суду округу Нобл у містечку Перрі, Оклахома.
Сюди він потрапив через порушення ПДР і зброю,
але прокурор із суддею не знали, хто він такий насправді.
У нас із суддею були інші справи, тому ця чекала до сьогодні.
Ми весь день говоримо, що зазвичай його відпустили б учора.
А що думаєте тепер?
Бог нас вберіг.
Водночас ФБР починають збір доказів.
В домі Джеймса Ніколса та його брата, Террі.
Брати Ніколси сильно не люблять уряд.
Вони не вірять в наш уряд, в наші банки.
Вони сповнені ненависті до влади.
Ми багато дізналися про Террі Ніколса,
одного з найближчих спільників Тімоті Маквея.
ФБР дуже швидко з'ясувало,
що цей чоловік, Тім Маквей, якийсь час там жив,
вони з Террі Ніколсом разом служили.
Ми знайшли групове фото,
на якому є і Террі Ніколс, і Тім Маквей.
На той момент я сконцентрував усю свою увагу
на спробах здогадатися, де може бути Террі Ніколс.
Ми дізналися про колишню дружину Террі Ніколса, її звати Лана Паділья.
Лана Паділья сказала, що Террі
живе у Герінґтоні, Канзас.
Герінґтон знаходиться дуже недалеко
від Джаншен-Сіті, де орендували ту вантажівку,
тепер Террі Ніколс нас дуже цікавив.
Ми стежили за будинком Террі,
вказівка була:
«Намагайтеся, щоб вас не помітили, але не дайте йому втекти».
Агенти довго там сиділи,
поки не побачили, як Террі Ніколс, його дружина й діти вийшли,
сіли в пікап і почали від'їжджати.
Агенти — за ними.
Террі Ніколс розвернувся, проїхав вулицю, на якій мешкав,
і під'їхав до Департаменту громадської безпеки Герінґтона.
Здається, він помітив нагляд.
Він іде до місцевого відділку поліції
і здається.
Попередньо його ідентифіковано як Террі Ніколса з Мічигану.
Він здався місцевій поліції у Герінґтоні, Канзас.
Маквей в автівці сидів зі мною ззаду.
Він хотів встати, я його посадив
і сказав: «Поводься як слід, інакше зроблю тобі боляче.
Будь чемним, і ми будемо». Він сказав: «Слухаюсь».
Я його пристебнув кайданками до підлоги гелікоптера,
бо не хотів, щоб він вистрибнув і вбився.
Він потрібен живим. Мертвий він нам не потрібен.
Але ми не певні, що в нас тут.
Це лише один. Якийсь хлопець.
Він частина змови і ті люди спробують його вбити?
Ми цього не знали. Я зв'язався з пілотом по інтеркому.
Сказав: «Притискайся до землі. Ракети в дупу мені не треба».
І ми полетіли...
Ми буквально перестрибували паркани. Так низько над землею ми летіли.
Маквей навіть і не моргнув.
Просто сидів як...
І по боках не дивився.
Завмер як камінь.
БАЗА ВПС «ТІНКЕР» ОКЛАХОМА-СІТІ
Боб Сінкер домовився, щоб ми летіли на авіабазу.
Ще й прислав спецпідрозділ ФБР, заради безпеки.
Сьогодні заарештовано одного американця, ще одного допитують.
У відділку поліції Герінґтона
Террі Ніколса допитували десять годин.
Ми почали з ним говорити.
Він не видавався схвильованим. Не нервував.
Був холодний і спокійний.
Ми перепитували про відвідування виставок зброї,
їхні розмови про виготовлення бомб.
Найдовший допит, що в мене був.
У нас було чим на нього натиснути.
Я запитав: «Як гадаєш, може бути, що це зробив Маквей?»
І він відповів:
«Він міг це зробити, а я б і не знав».
Але потім він сказав таке:
«Я знаю стільки ж, скільки й Тім, про те як зробити бомбу».
Він так і не сказав: «Це я зробив», — або: «Ми це зробили», —
але коли я почув ті дві речі, що стосується мене —
мені вистачало.
Тепер сумнівів не було:
якщо ми поставимо його перед присяжними, його визнають винним.
22 КВІТНЯ 1995 Р. 3 ДНІ ПІСЛЯ ВИБУХУ
Почнемо з огляду заголовків новин на цей ранок.
Федеральні агенти просуваються у розслідуванні вибуху.
Дехто скаже, напрочуд швидко.
Одного чоловіка звинувачено, інших допитують.
Можна очікувати нових арештів.
Коли Террі здався, агенти ФБР обшукали його домівку.
Постали запитання: Він діяв один?
Він — частина групи? Чи станеться це знову?
Було невідомо, чи є там розтяжки,
чи ще щось, що може вибухнути.
Тому команди з обшуку вдавалися до застережних заходів
перш ніж нарешті починали власне обшук.
У тому будинку ми знайшли купу доказів.
П'ять мотків вогнепровідного шнура, детонатори.
Ми знайшли телефонну картку,
і чек на 907 кг аміачної селітри.
Після вибуху Ніколс намагався його позбутися.
Він розкидав у себе в дворі стільки цього добрива, що,
як сказали сусіди, наче сніг впав.
Тепер у нас вимальовується надійна справа проти Террі Ніколса,
як і Тіма Маквея.
Ми знали, що у такій справі потрібен інсайдер.
Я зателефонував у відділ в Баффало, звідки родом Маквей,
і сказав знайти його батька.
І я йому дуже співчуваю.
Тобто, був би це мій син,
я б такого не витримав. Це було б жахливо.
Я його запитав: «З ким разом ваш син це б зробив?»
«З Террі Ніколсом і Майклом Фортієром».
Ось воно.
Майкл Фортієр, Террі Ніколс
і Тім Маквей разом служили в армії,
і вони були дуже схожими.
Вони були дуже близькі, мали спільні антиурядові переконання.
Тепер він живе в Аризоні.
Боб Рікс сказав:
«Треба говорити з Майклом Фортієром, це зробиш ти».
КІНҐМЕН АРИЗОНА
Ми домовилися з шерифом, щоб він його викличе, а я поговорю.
Він був схожий на щура.
Ми сказали: «Ми поговоримо про вибух в Оклахомі».
А він обурився.
Я не вірю, що Тім підірвав якусь будівлю в Оклахомі.
Минулого року Маквей час від часу жив у Кінґмені.
Фортієр допоміг йому з роботою.
Я не хочу говорити.
Майк Фортієр з Кінґмена — армійський приятель Маквея.
Джерела кажуть, він — можливий головний свідок.
Його трейлер обшукало ФБР.
У його житті останніми тижнями
копирсаються агенти ФБР і ЗМІ.
Проблема була в тому, що нам бракувало доказів
для звинувачення Фортієра.
ДІМ НІКОЛСА ГЕРІНҐТОН, КАНЗАС
Найважливіша знахідка в будинку Террі Ніколса,
що пов'язала Майкла Фортієра з вибухом, це телефонна картка.
Варто згадати, що тоді в нас не було мобільних телефонів,
але були телефонні картки з передплатою,
і кошти на них треба було поповнювати.
Вони придбали картку,
бо думали, що так їх не вирахують.
А нам вона стала за дороговказ.
Ця телефонна картка стала ключем,
що відкрив ФБР всі зв'язки.
Вивела їх до місць, про які вони інакше не дізналися б.
Тепер ми могли простежити, де вони були,
кожен раз, коли вони кудись їздили
купувати компоненти для тієї бомби.
Також ця картка нам сказала,
що замість якоїсь великої, розгалуженої змови,
як ми спочатку підозрювали,
це обмежилося лише кількома людьми.
Але ми мусили зібрати докази, щоб їх було достатньо для звинувачення.
Свідчення інсайдера, його розповідь, дуже посприяли б,
особливо якщо підтвердити все що він говоритиме.
Ми багато про це сперечалися, але ми всі дійшли висновку.
Іноді мусиш укласти угоду з дияволом.
Він мені казав: «Ви не розумієте. Це війна».
Я сказав: «Ні, інакше я б вже тебе вбив».
Він каже: «Йдеться ж про Конституцію». А я: «Еге ж.
Тебе заарештують згідно з Конституцією.
Ти отримаєш вирок згідно з Конституцією.
І одного дня
тебе прив'яжуть до каталки, встромлять у руку голку
і стратять згідно з Конституцією».
І хоча нас усіх вернуло від угоди з Майклом Фортієром,
ми знали, що вона потрібна.
Він надав багато інформації.
То либонь був найбільший прорив у справі.
Він розповів про розмови з Маквеєм у нього на кухні,
як Маквей говорив, що він збирається виготовити бомбу.
З допомогою двох бляшанок
він показав, як Маквей хотів зробити кумулятивний заряд.
Коли Террі Ніколс з Тімом Маквеєм придбали компоненти бомби,
вони показали їх Майклові Фортієру.
Тімоті Маквей вмовив його з'їздити в Оклахома-Сіті,
і він йому показав, де відбудеться вибух.
Думаю, що після цього Майкл Фортієр усвідомив, що це насправді.
Він точно знав, що збирався зробити Тім Маквей.
Він міг би все це зупинити одним анонімним дзвінком.
Звинувачений у неповідомленні про вибух,
він надасть свідчення проти Маквея та Ніколса
з надією на пом'якшення вироку.
ФЕДЕРАЛЬНА БУДІВЛЯ ІМЕНІ АЛФРЕДА П. МУРРИ
Ми усім було важко, коли ми зрозуміли, що існувала можливість,
що в будівлі залишалося троє дітей.
Ми звузили пошук до ділянки де могли бути ті діти.
Я пам'ятаю, як оголосили,
що з'явилася можливість дістатися ділянки, де були тіла тих малюків.
Ми так раділи, що вони змогли їх хоча б знайти.
Без надії, що він живий, але знайдений.
Ось на що це перетворилося,
розумієте? «Прошу, нехай він буде там».
Потім, вночі,
я їхала до в'язниці, де був він.
Просто там сиділа.
Просто сиділа в темряві,
думала, як би туди пробратися і щось йому заподіяти.
Арешт Тіма Маквея — результат неймовірної комбінації
навичок, удачі й планування того самого уряду,
який він зневажає за некомпетентність.
Постає забагато запитань.
Одне з найнезрозуміліших: якщо він справді винен,
що його до цього спонукало?
Усі хотіли знати, хто він і чому зробив те, що зробив.
Репортер з Баффало, Лу Мішель, отримав сенсаційну інформацію,
на яку полювали всі у світі, хто висвітлював цей вибух.
Поки він був у в'язниці,
ми з Деном Гербеком записали близько 60 годин розмов з ним.
І здебільшого
глибокого змісту тих розмов раніше ніхто ніколи не чув.
Ходили чутки, що він ветеран першої війни в Затоці,
що він любив зброю, але насправді для всіх він був загадкою.
Ми почали з його дитинства.
Пам'ятаю, я був таким малим, що ніхто не брав мене в команду.
Забіякуватість в'їлася йому в кров,
бо він був худим малим, до якого всі чіплялися.
Мене обзивали Локшиною Маквеєм, бо я був тонким як локшина.
Локшина, Курячий Суп з Локшиною, Курча Макнеггетс, Маквей Макнаггетс.
Насправді я не можу сказати, що мав багато хороших друзів.
Ми не знайшли підтверджень, що він хоч колись був у стосунках з жінками.
Він майже відповідав опису шкільного стрільця.
У нього були колекції коміксів,
врешті він їх продав,
щоб купити зброю, бо зброя йому надавала відчуття безпеки.
З юних років його вадила зброя.
Є фото, де Маквей висить на дереві
з наплічною кобурою, у якій пістолет.
Це відповідає образу такого собі військовика-мачо, яким він хоче бути.
Як головнокомандувач,
можу вам доповісти, що агресію здолано.
Війну закінчено.
Він повернувся з першої війни в Затоці.
Має Бронзову зірку.
Він убив кількох іракців.
Але навіть в армії він був чужим.
Коли стаєш військовим, у тебе забирають свободу.
І лише тоді ти усвідомлюєш, що мав.
Я не мав жодного вибору щодо того, як уряд мене використає.
Після першої війни в Затоці він був загубленою душею.
Блукав усією країною,
від Декера, Мічиган, де жили брати Ніколси
до Кінґмена, Аризона, до Майкла Фортієра.
Як звільнився з армії,
мені почало хотітися досліджувати основні права.
Особливо право на зброю, право власності, усяке таке.
Коли Маквей тинявся країною, з однією виставки зброї до іншої,
він увесь час слухав тих радіоведучих правого спрямування,
які поширюють теорії змови, вивергають антиурядову риторику.
«Ми ненавидимо уряд. Вони відберуть у нас зброю».
А Маквею це відгукувалося.
Убив. Прямо в серце.
Вони відбирають наші права.
Які права?
Наше право на зброю.
Його гнів на уряд накопичувався.
Він звернувся до книжки, це був його ідол. «Щоденники Тернера».
ЩОДЕННИКИ ТЕРНЕРА
Цю книжку написав
чоловік на ім'я Вільям Пірс,
давно відомий неонацист.
Історія такого собі революціонера — прибічника домінування білих,
який очолює повстання проти федерального уряду.
Її вважають біблією правих екстремістів.
На обкладинці дівчина стріляє з пістолета, а хлопець — з АР-15.
І написи: «Щоденники Тернера»,
«Що робитимеш, коли прийдуть забрати в тебе зброю?»
Мабуть, найважливіша ідея «Щоденників Тернера» —
це те, що кожен мусить припинити бути глядачем і стати учасником.
У книжці
є момент, як головний герой підриває штаб-квартиру ФБР бомбою у вантажівці.
У вантажівку завантажили такою ж вибухівкою з аміачної селітри,
яку Маквей використав для бомби.
Потім були події у Вейко, у 1993 р.
Щойно приїхав.
Мені казали, що багато людей побоїться
викласти щось на кшталт цього.
Вважають що вчора в тому пеклі загинули 86 людей,
серед них 17 дітей.
Залишається запитання: чому ФБР вирішило йти на штурм такими силами?
І вже важко згадати,
що все почалося з ордеру на обшук
і складу нібито нелегальної зброї.
І для такого як Маквей це було абсолютним доказом,
що федерали полюють на таких як він.
Тепер у нього з'явилося відчуття мети.
Рішення взяти людські життя в будівлі Мурри...
це не заради власної вигоди.
Це заради того, що я розумів як загальне добро.
Годі з мене. Цю війну почали у Вейко.
Надіюся, Оклахома її закінчить
Він думав, що зможе стати героєм,
який попередить усю Америку, що настав час
дати бій уряду, поки не прийшли по твою зброю.
Тим вибухом він сподівався дати початок революції.
Мені не соромно за свої почуття, бо я людина.
І, як я маю слабкості, я вам скажу.
Або недоліки, я їх не маю.
Чи я каюся?
Ні.
10 СЕРПНЯ 1995 РОКУ
Велике журі ухвалить вердикт у будівлі суду через дорогу
від місця найжахливішого теракту
в історії США.
Звинувачення стверджує
що Тімоті Маквей і Террі Ніколс самі
спланували й здійснили вибух.
Також серед звинувачених Майкл Фортієр,
за неповідомлення про цей вибух.
Він надасть свідчення проти Маквея та Ніколса
з надією на пом'якшення вироку.
З усім, що він розповів, коли ми прийшли до зали суду,
ця справа була приголомшливою.
Сьогодні головний свідок проти Тімоті Маквея
свідчитиме щодо вибуху в Оклахома-Сіті.
Очікують, що Майкл Фортієр скаже присяжним
що Маквей йому казав, у подробицях, як виготовить бомбу,
підірве федеральну будівлю в Оклахома-Сіті.
Той суд став для мене справжнім випробуванням.
Я не хотіла брати в ньому жодної участі.
Я не хотіла туди йти.
Я ніби намагалася вдати, що його немає.
За лише 11 днів свідчень сторона обвинувачення надала
понад 90 свідків,
щоб довести мотив Маквея й відстежити його рухи.
Зрештою, Маквей хотів слави за цей вибух,
який він здійснив.
Ці люди в Оклахомі, які втратили близьких,
мені шкода, але знаєте що?
Ти не перша матір, яка втратила дитину.
Ви не перші дідусь з бабусею, які втратили онуків.
Я скажу: «Стуліться». Ясно? Ніякі ви не особливі.
Змиріться з цим.
Ми, присяжні, дійшли таких висновків у справі Тімоті Маквея: Пункт перший,
змова.
Винен.
Коли зачитували вердикт,
Це було ніби з шини випустили повітря.
Усе скінчилося.
Виходячи з цих міркувань, присяжні рекомендують, одноголосно,
ухвалення наступного вироку,
щодо засудження відповідача, Тімоті Маквея, на смерть.
ПРИСЯЖНІ — МАКВЕЮ: ІДИ В ПЕКЛО!
Я не хотіла йому смерті, коли його вирішили стратити.
Я хотіла протестувати.
Тімоті Маквей ніяк не відреагував
ані змигнув, як почув, що присяжні проголосували за смерть.
Це неправильно. Це несправедливо.
Він надто легко відбудеться. Нам доведеться з цим жити. Йому — ні.
Коли я говорю про Оклахомський стандарт, він справжній
Сотні історій про людей, які того дня
відгукнулися.
Я просто хотів допомогти людям, жертвам та їхнім сім'ям.
Вони стали одне за одного.
Піклувалися одне про одного.
Нехай він знає, що в світі ще є добро.
Вони рятували одне одного.
ЛЮДЯМ ОКЛАХОМА-СІТІ Й ВОЛОНТЕРАМ... ДЯКУЄМО
Вони молилися одне за одного.
Так, молитва за тих, хто втратив близьких.
І ти замислюєшся про значення колективної відповіді.
Людям потрібно до когось прихилитися, щоб їх потримали за руку, обійняли.
Сусіди, друзі, родичі, мами й тата.
Їхні діти.
Це ми.
БЛАГОСЛОВІТЬ ДІТЕЙ
Оклахомський стандарт засяяв.
Це показує, які люди в Оклахомі.
Що вони турботливі.
На навчаннях по масових жертвах
ніхто й ніколи мене не навчав людському фактору.
Єдине, чого я не знав, коли там був,
це як це вплине на мене.
Це й досі мене мучить, та дівчинка, яку я відсортував.
Яку мусив відпустити.
Це мене справді мучить.
ЛІКАР КАРЛ СПЕНҐЛЕР НА ПЕНСІЇ ПІСЛЯ ПОНАД
20 РОКІВ У ШВИДКІЙ.
ВІН ЖИВЕ В ТАЛСІ, ПРОДАЄ НЕРУХОМІСТЬ.
Мій другий син, Карлос Мур Молодший народився в день народження малого Тоні.
Я довго була мамою-гіперзахисницею, багато років.
Та нічого. Я зовсім не проти.
РЕНЕ МУР МЕШКАЄ В ОКЛАХОМА-СІТІ.
Він — любов мого життя.
Так. Зараз йому 22. Повірити не можу.
Але так, я його люблю.
Мені дуже пощастило отримати другий шанс.
Сподіваюся, тим,
що я ним користуюся, я вшановую життя людей,
яким він не випав.
ЕМІ ДАУНС — ГЕНДИРЕКТОРКА КРЕДИТНОЇ СПІЛКИ У ЯКІЙ ПРАЦЮВАЛА У 1995 РОЦІ.
ВИСТУПАЄ З МОТИВАЦІЙНИМИ ПРОМОВАМИ, ЗАЙМАЄТЬСЯ ТРІАТЛОНОМ
І МАМА.
МАЙКЛ ФОРТІЄР ВИЗНАВ СЕБЕ ВИННИМ У НЕПОВІДОМЛЕННІ ПРО ЗМОВУ МАКВЕЯ.
ВІН ПРОВІВ У В'ЯЗНИЦІ 10 РОКІВ.
ВОНИ З ДРУЖИНОЮ ЖИВУТЬ ЗА ФЕДЕРАЛЬНОЮ ПРОГРАМОЮ ЗАХИСТУ СВІДКІВ.
ТЕРРІ НІКОЛСА БУЛО ЗАСУДЖЕНО В ОКЛАХОМІ ПО 161 ПУНКТУ ЗА ВБИВСТВО.
ВІН ВІДБУВАЄ ДОВІЧНИЙ ТЕРМІН БЕЗ ПРАВА ПОМИЛУВАННЯ,
ПЛЮС 161 ДОВІЧНИЙ ТЕРМІН У ФЕДЕРАЛЬНІЙ В'ЯЗНИЦІ НАДСУВОРОГО РЕЖИМУ.
ТІМОТІ МАКВЕЯ БУЛО СТРАЧЕНО СМЕРТЕЛЬНОЮ ІН'ЄКЦІЄЮ 11 ЧЕРВНЯ 2001 Р.
СОТНІ РОДИЧІВ І ДРУЗІВ ЖЕРТВ ТЕРАКТУ
ДИВИЛИСЯ СТРАТУ МАКВЕЯ ПО ВНУТРІШНЬОМУ ТЕЛЕБАЧЕННЮ.
АНТОНІО КУПЕР МОЛОДШИЙ
В ОКЛАХОМА-СІТІ 19 КВІТНЯ 1995 РОКУ ЗАГИНУЛО 168 ЛЮДЕЙ, СЕРЕД НИХ 19 ДІТЕЙ.
ЦЕЙ ФІЛЬМ ПРИСВЯЧЕНО ЇМ, УСІМ, ХТО НАМАГАВСЯ ЇХ ВРЯТУВАТИ
І ВСІМ ДРУЗЯМ ТА РІДНИМ, ЯКІ ЗА НИМИ СУМУЮТЬ.
Переклад субтитрів: Сергій Білай