Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Copak jsi to tak nechtěla?
Já totiž...
Nevím.
Nevíš.
Nelíbí se ti ten prsten?
Ne, to ne. Prsten se mi líbí.
Můžete přestat.
Promiňte. Můžete...
Můžete jít.
Jo.
Promiňte.
Potřebujete mé platební údaje?
Berete hotovost?
Tady máš.
Dvacet, čtyřicet...
šedesát...
STRUNA ŽIVOTA
Já vím. Musím to udělat.
On to zvládne. Dáš mu svobodu.
Víš to jistě?
Jo.
Ale nikdy to nevíš jistě.
Obvykle to vím jistě.
Jen z toho mám strach, tak řeknu, že to nevím jistě.
Ale já...
Chci být zamilovaný.
Jo. To já taky.
Máte hlad? Objednala jsem čínu.
Moment, mami.
Zůstaň, jestli chceš.
Dobře.
Totiž... mohl bys jít?
Promiň.
Nenapadlo mě, že řekneš ano.
- Škoda. Moc se mi líbil. - Přestaň.
Připadal mi bezva.
Mami, přestaň.
Jaká byla ta dnešní svatba?
Hezká. Braly se dvě ženy.
Páni. Výborně.
Jen říkám, že se mi zdál atraktivní a charismatický.
- Copak to nesmím říct? - Co jste hráli?
Beethovenovy skladby z Opusu 18.
Opus 18.
Owene, možná by ti Isabel mohla dohodit nějaké svatby.
Na svatbě bych nikdy nehrál.
To je pro hudebníka urážka.
A taky mi připadal vtipný.
- Mně vůbec nepřipadal vtipný. - Pšt.
Promiňte.
Chudáček.
Chtěli jsme vám poděkovat.
Bylo to opravdu nádherné.
Otci by se to moc líbilo.
Líbilo by se mu to.
Děkujeme.
Jak to vzal?
Brečel.
Přijdeš večer?
- Nemůžu. - Proč?
Volal mi Dave. Jdeme dnes na večeři.
Ale ne. Dave ne!
Vždycky jíš tak rychle.
Nevšiml jsem si.
V pohodě. Jen je to vtipný.
Pořád bydlíš tam, kde dřív?
Už mám vlastní byt.
- Ty jsi pořád u rodičů? - Zatím jo.
Ve filharmonii se uvolnilo místo violisty,
kdybys chtěla přijít na konkurz.
Slyšela jsem.
Jaký to je, být jejich nejvíc sexy violoncellistou?
Mám teď asi o dvě procenta menší chuť se zabít.
Ale no tak.
Možná to udělám.
V dopisu na rozloučenou obviním dirigenta.
Ať žije s pocitem viny.
Zvládáš to dobře?
Ať se jde filharmonie vycpat.
Jsou to falešní sráči.
- Takže odejdeš? - Ne.
Naše sekce by byla v háji.
Jo. Co by bez tebe dělali?
- Dobíráš si mě? - Ne.
Necítím od lidí dost lásky.
Dave, spousta lidí tě má ráda.
Jsi nejtalentovanější violoncellista.
Vážně.
Jsi dokonalej.
Isabel?
Jo?
Díky, že jsi přišla.
Já tě moc rád vidím.
Taky tě moc ráda vidím.
Je to už tak dávno.
Omlouvám se.
Za co?
Za všechno.
Že jsem tě tolik let oblboval.
Že jsem nevěděl, co chci.
A ty jsi pořád stála při mně.
Když mi bylo zle, když jsem byl na dně.
Prožíval jsem dost temný období.
Tak ti chci poděkovat, že jsi při mně stála.
Dave,
nemusíš mi děkovat ani se omlouvat.
Vím, že to pro tebe je těžký.
Ale takovej už jsi.
Chci tu být pro tebe.
Vážně chci.
To je moc hezký.
Právě jsem se rozešla se svým klukem.
Isabel není nikdo dost dobrej, že?
Tak to není.
Chtěl jsi se mnou mluvit ještě o něčem jiným?
Jen o tom,
že se omlouvám a jsem ti vděčnej.
KONKURZ NA VIOLU
- Můžete to ztišit? - Pšt.
- Jistě, drahoušku. - Ne, mami!
Jen to ztiším. Nevypnu to.
Jestli to chceš ztišit, můžeš to rovnou vypnout.
Owene, dej pokoj.
Cvičím na konkurz do filharmonie.
- Sotva se slyším. - Do filharmonie?
Je vzrušující, že jdeš na konkurz!
Proč zrovna tam?
Owene, buď milý.
Víš, o čem jsme mluvili?
Je to nejlepší orchestr.
Technicky ano, ale jestli chceš být v orchestru,
máš jít do Berlína nebo aspoň do Chicaga.
Tam mají slušnou úroveň.
No...
Vážně?
Stejně mě asi nevezmou, tak co na tom.
Fajn, že si přiznáváš, jaká je reálná situace.
Jdu se vyčůrat.
Co to... Co tady děláš?
Vyhodí tě.
Vezmi tohle.
Ale já nejsem...
Já nejsem obsluha. Pardon.
Co je to?
Párky v těstíčku.
Jo.
Párek v těstíčku?
- Děkuji. - Jo.
Párek v těstíčku?
Isabel?
- Natalie! - Nicole.
- Už je to věčnost. - Přesně.
Bez těch rovnátek jsem tě málem nepoznala.
Neměla jsem rovnátka.
To byla Nicole R. Ty jsi Nicole P.
Nicole F.
Takže jsi teď právnička?
Mám to v plánu.
Jsem v téhle firmě na stáži a dodělávám školu.
A ty? Ty jsi... servírka.
Ne. Já jsem hudebnice.
Jo. Ale pracuješ tady jako servírka.
Ne, účinkuju tady jako hudebnice.
Jsem v kvartetu s kámoškou Christinou.
Ta je tamhle.
Teď jsi mi nabídla jídlo.
Víš, že jsem chodila na Juilliard?
Gratuluju?
- Můžeš to podržet? - Co? Ne, já...
Jen to chvíli podrž. Mockrát děkuju.
Já nejsem blbá servírka.
Dobře, že jsi zpátky.
Dáme první větu Malé noční hudby.
- To jsme teď hráli. - Stejně nikdo neposlouchá.
Promiňte!
- Haló? - Tak hrajeme Mozarta.
Jdeš se najíst?
Běžte beze mě.
Ale pak mi všechno řekneš.
Dobře.
Nejdete s kolegy?
Museli běžet.
Dnes to bylo nádherné.
Nejdřív jste tady obsluhovala.
Pak jsem vás viděl hrát a říkal si:
"Bože, co ta nedokáže?"
Bylo to nedorozumění. Jsme stejně oblečení.
Proč jsou hudebníci vždycky v černém?
Protože jsme uvnitř mrtví.
Vážně jste nás slyšel?
Jo. Když jsem přišel blíž.
Ale záleží vám na tom, jestli to někdo slyší?
Nemáte radost z toho, že hrajete hudbu
a platí vám za to?
To bych asi měla.
Asi byste měla.
Jo.
Pro mě bylo obrovským potěšením vás dnes slyšet.
Housle odjakživa miluju.
Já hraju na violu.
Jaký je v tom rozdíl?
Ta je trochu větší.
A violoncello?
To je hodně velké. Viola je uprostřed.
Já trochu hraju na kytaru.
Bezva.
Jen to zkouším.
Nejsem tak dobrý jako vy.
Já zas neumím na kytaru, takže...
Jako hudebnice asi máte moc práce, že?
Ale ne zas tolik, abych si nezašla na skleničku.
Cože?
Ptám se, jestli máte moc práce, protože mé dceři je osm
a potřebuje učitelku na housle.
Učíte hře na housle? Zdá se mi to podobné jako u violy.
Vy chcete, abych učila vaši dceru?
Její učitelka se náhle odstěhovala do Itálie.
Tak s manželkou hledáme novou.
Páni, to je děs.
Nesnáším, když se lidi najednou odstěhují.
Kdybyste učila, moc by nám to pomohlo.
Dobře. Rachel, dost.
Co ti říkám celou hodinu?
Rovné vedení smyčce.
A co dělá tvůj smyčec?
Ujíždí.
Jak to napravíš?
Rozhodnu se, že už nechceš špatné vedení.
Chceš rovné.
A už ses rozhodla?
Ano.
- Jak vám to tady jde? - Skvěle.
Hráli jsme píseň Třpyť se, třpyť se. Že, Rachel?
Jo.
Skvělé. Půjdeš se připravit?
Za chvíli jdeme k babičce.
- Dobře. - Tak bezva.
Můžete příští týden touhle dobou?
Ano, jistě.
- Dobře. - To je skvělé.
To je skvělá zpráva.
Vážíme si toho, že jste narychlo zaskočila.
- Zaplatím vám. - Jo.
Takže...
Dvacet, čtyřicet, šedesát...
- Dobře. - Osmdesát.
Mockrát děkuji.
- Tak příští týden. - Skvělé.
Půjdeme spolu.
Jdeme všichni.
Rachel, jsi připravená?
Už jdu.
Obleču ti kabát.
Nevím, jestli se tam můžu vrátit.
- Půjdeme pak na skleničku? - Já musím cvičit.
- Já taky. - Dnes večer?
Vždycky cvičím před spaním.
Já se ptala Isabel.
Chystám se na konkurz do filharmonie.
Vážně?
Nedělám z toho velkou věc, ale Dave řekl, ať jdu.
Když to říká Dave.
Co tím myslíš?
Ty orchestr nesnášíš.
- Kdy jsem to řekla? - Prostě to vím.
Jak?
- Jak jdou přípravy na konkurz? - Dobře.
Teď hodně cvičím.
To je dobře.
Nechal ses ostříhat?
Domlouvám jedno nahrávání.
Nechceš jít taky? Ledaže bys musela cvičit.
Beru to.
Dobře. Skvělý.
Bezva.
Nechal ses ostříhat?
Nevzpomínám si.
Sakra. Musím jít.
Detaily o natáčení ti pošlu.
Dobře, díky. Ahoj.
Sakra.
No, už to zní líp.
Líbí se mi ta část, kde je...
Ne. Je to...
- Tak jsem to udělala. - Řeklas...
Ale je to...
Tu část mám nejradši.
Ale pořád to vorám.
Cvič dál. Zvládneš to.
Konkurz je za dva týdny. Není dost času.
Tak cvič pomalu dva týdny každý den.
Používáš metronom?
My Isabel nedáváme to, co potřebuje.
Co potřebuješ?
Abyste mi věřili.
Musíš být konkrétnější.
Já ti věřím.
Já ti nevěřím.
Děkuju, že jsi do toho šla.
Díky, žes mě pozvala. Můžu něco dělat jinak nebo...
Hraješ skvěle.
- Chodilas na Juilliard, že? - Jo.
To je úžasný. Já chodila na konzervatoř.
Ne na Juilliard, ale byla jsem pianistka.
Hrála jsem Beethovena a další sračky.
Teda nejsou to sračky, ale ty si připadáš jako sračka.
A jak dlouho hraješ to, co není sračka?
Kdy si nepřipadáš jako sračka.
Už asi šest let.
Píšeš si vlastní hudbu?
Nevěděla bych, co psát.
Znáš ten pocit,
že prostě něco musíš udělat?
Jednou jsem napsala píseň, ale znělo to otřepaně.
Pak už jsem ji nehrála.
Bezva!
Ohledně zítřka: zvukovka je v sedm, koncert v osm.
Co si mám oblíct?
Mám být v černým? Nebo nějaký barvy?
Nebudu ti přece říkat, co si oblíct.
Buď sama sebou.
Fajn.
Možná buď trochu víc sexy.
Jo? Ty, ale víc sexy.
Mám tě radši než minulou učitelku.
To je hezké, ale určitě byla skvělá.
Byla dobrá.
Ale ne tak dobrá jako ty.
A páchlo jí z úst.
Ale ne. To není dobré.
Řekneš mi, kdyby mi páchlo z úst?
Dobře.
Mluvíme hodně o směřování smyčce, že?
Jo.
A teď o jiném směřování.
O melodické lince.
Co může být ta linka?
- Tati! - Ahoj, vy dvě.
Omlouvám se, že ruším.
Až skončí hodina, měla byste zůstat na večeři.
- Asi bych neměla... - Prosím, zůstaň na večeři.
Rachel zjevně hodně cvičí.
A vy, Carle, cvičíte na kytaru?
On s tím dělá drahoty.
Hraje jen, když jsme s Rachel z domu.
Chci toho všechny ušetřit.
Dřív jsi mi hrával pořád.
A taky zpívá.
Isabel, co chystáte vy?
Zítra hraju v Brooklynu se zpěvačkou, co sama skládá.
Bezva.
Jo.
V doprovodné kapele?
Trish, nenaznačuj, že je doprovod.
To je v pořádku.
Pomáhám jim s písněmi, kde má být viola.
Jak se jmenuje?
Vybe, s tvrdým "y".
To je stupidní.
Panebože. To je stupidní jméno.
- Pardon. - To je v pořádku.
Je stupidní.
Chtěla jsem si její hudbu ošklivit,
ale nevím. Něco na ní je.
To je mrzuté. Něco podobného jsem zažila.
Vzpomínáš si na Cheryl z vysoké?
Chodila jsem na vysokou s jistou Cheryl.
Byly jsme rivalky.
Jednou měla čtení své poezie v kavárně v kampusu.
Šla jsem tam a říkala si: "Panebože,
nejspíš bude hrozná."
Ale zvláštní bylo, že byla náhodou velice inspirující. Byla to síla.
Co je rivalka?
Někdo, s kým jakoby soutěžíš.
Ale život není soutěž, zlatíčko.
Když to pochopíš už teď, budeš na tom líp než ostatní.
Je to tak.
Stop. Intonace. Opravme to.
Vždyť hrajeme jen u nějakýho starouše.
- Je to patron umění. - Odkud ho znáš?
On podporuje umění a hudbu.
Přišel za mnou po koncertu v DiMenně.
- Ten děsivej. - Je neškodnej.
Hodně jsme si povídali.
O čem?
Já nevím. Běžná konverzace.
- To zní normálně. - Je patron umění.
Ahoj.
Nevěděla jsem, že jsi tady. Schrupla sis?
To nic. Měla jsem divný sen.
Bylas na konkurzu a já byla v porotě.
Byla jsem tam jediná.
Věděla jsem, že přijdou další, ale opozdili se.
Byla jsem nadšená. Mohla jsem tě vzít,
když tam ostatní porotci nebyli.
Ale tys nebyla dobrá, a já tě nemohla vzít.
- Zase tě bolí to zápěstí? - Jo. To bude dobrý.
- Už chci, aby bylo po konkurzu. - Doufám, že tě vezmou.
Nevezmou mě ani v tvým snu.
Máš nějaký sexy oblečení?
Díky.
Jsem Vybe s tvrdým "y".
Mám vás ráda, a protože jsem...
Za chvíli hraje viola.
Trochu zklidníme atmosféru.
Panebože!
- Jo. - Na zdraví.
- Na zdraví.
Pošli mi kontakt na Cash App. Zaplatím ti.
- Díky, pošlu. - A děkuju.
- Líbilo se ti to? - Jo.
Píšeš skvělý písně a lidi byli skvělí.
Bylo to skvělý.
No a čím se bavíš ty?
Mám ráda filmy.
Vidělas něco v poslední době?
Ne.
Promiň.
Panebože.
- Mami? - Přišla jsem!
Co? Nemuselas chodit. To nebylo nic důležitýho.
Já vím, ale měla jsem výčitky svědomí.
Můžeme si udělat hezký večer.
Dobře. Co říkáš na koncert?
Ani nevím. U první písně mě začala bolet záda,
tak jsem přestala poslouchat.
A je tu moc hezký muž.
Prý se přišel podívat na tebe.
Říkala jste, že je dobrá hudebnice, tak jsem se přišel podívat.
- A co vy na to? - Líbilo se mi to.
Něco na ní je.
- Zdravím. Já jsem Carl. - Já jsem Isabelina máma.
Máte neuvěřitelně talentovanou dceru.
Děkuji. Proč jsi mi o něm neřekla?
Mami, my nejsme...
Vaše dcera učí mou dceru.
S manželkou jsme byli rádi, že si na ni Isabel našla čas.
Páni. Jste starší, než vypadáte.
Doufám, že to Isabel jde.
Já doufám, že to jde mé dceři.
Hej, Isabel, dáme si panáka.
To jsou tví rodiče?
To je máma a táta mé studentky.
Bezva.
Má moje oblečení.
Dnes jste hráli skvěle. Váleli jste.
Dík.
A je to jako...
Jako...
Pro jednou jo.
Ještě?
- Nám už ne. Stačí. - Ne.
Poslyš, tvá máma je úžasná.
- Díky. - Ne, vážně.
Važ si času strávenýho s ní,
protože teď se tady směje,
ale zítra se může svíjet na zemi,
protože má epilepsii a nikdo to nevěděl.
Ale ne. To se stalo tvý mámě?
Zatím ne.
Ale možný je všechno.
Jak se ti líbí pracovat s Vybe?
S Vybe? Ona je úžasná.
Fakt génius.
Vybe?
Ne.
Můžeme dostat kapesníky?
- Tohle je Vybe! - Omlouvám se.
Asi usnula.
Snad nebude zvracet.
Nebude.
Díky za odvoz domů.
Jak se vám bydlí s rodiči?
Někdy mě děsně štvou.
Každý, s kým budete bydlet, vás bude štvát.
A když budete žít sama, budete štvát sama sebe.
Skvělý.
Promiňte. Moc depresivní.
Řekněte, abych sklapnul.
Mně to nevadí.
Je hezký, že jste přišel.
Ale nebyla to důležitá akce.
A co je pro vás důležité?
Brzy dělám konkurz do filharmonie.
Když mě vezmou, bude to velký.
Byl vždycky váš sen hrát ve filharmonii?
Ne.
Fakt inspirující.
Čím se bavíte vy?
Cože?
Dneska se mě na to zeptala Vybe, a já nevěděla, co odpovědět.
Co je to za otázku?
Přesně. Připadala jsem si tak prázdná.
Myslím, že je zajímavé,
že jednu věc děláte tak intenzivně.
Vážně?
No, zdravé to není.
Stop. Podruhé to musí být tišší.
Musím si dát pauzu kvůli zápěstí.
Pauza byla před deseti minutami.
Promiň. Fakt mě to dost bolí.
Mě bolí zápěstí pořád.
Nikdy sis nestěžovala.
Mám strach, že někoho zklamu, tak hraju přes bolest.
Co kdybychom dnes už skončili?
Souhlasí s tím všichni?
Dobře. Fajn.
Stop, stop, stop, stop.
Takhle to nejde. Tohle není ono.
- Pojďte sem. - Dobře. Já jen...
- Co to sakra je? - Vydržte chvíli.
Chvíli vydržte.
Momentíček. Ano?
Věřil byste tomu? Ježíši Kriste.
To nic. Už jdu.
Nechci se na tu blbost podívat!
Na ty podělaný noty vám kašlu. Jasný?
Myslím, že můžu...
Omlouvám se.
Dobře.
Omlouvám se vám.
Hrajete skvěle.
Opravdu. Je to fantastické.
Dobře.
Dámy a pánové, to je režisér filmu Aaron...
Na to vám kašlu. Na tohle zapomeňte.
- To není důležité. - Jistě.
Poslyšte, chci, abyste se podívali na ten film
a prostě hráli.
To je vše. Je to jednoduché.
Dlouhé tóny a efekty?
Podívejte se, co prožívá.
Strach. Vidíte ten strach? Zahrajte ho.
Podívejte se na tuhle část.
Panebože, to je nádhera.
Ona si bere prášky.
V tu chvíli to narůstá.
Když si vezme prášek, narůstá napětí.
A je to děsivé.
Intenzivní.
A pak jde do vany.
Jde do vany.
A pak to zas klesá.
Klesá. Hudba je klidnější, jemnější.
Jasné? Takhle.
Ano?
Co vy na to? Udělejte to.
Jo, jo. Dobře.
Samozřejmě.
Vezmeme tu pasáž od taktu 33.
Budeme ji opakovat a budeme improvizovat
různá provedení a smyčcové efekty.
Děkuji! Dobře. Tak to udělejte.
Dobře.
Jste připraveni?
Jak se máš?
Dobře.
Díky, žes mi to domluvil.
Bylo to divný, ale bezva oddech
od zkoušení s kvartetem a učení.
Učení?
Jak to jde?
Náhodou mě to moc baví.
Ale myslím, že mě táta studentky chce ojet.
Jak to poznáš?
Vždycky to poznám.
Co chceš?
Co chceš ty?
Sakra.
Promiň, promiň. Jsou tady?
Ještě ne. Kdes byla?
Já zapomněla.
No nic. Na.
ISABELIN POKOJ NEVSTUPOVAT!
Měla bys jim říct, že bydlíš sama.
Víš, že kdybych to řekla,
nedávali by mi na nájem, abych bydlela u nich v Jersey.
Tak ber víc kšeftů a plať nájem sama.
Buď dospělá.
Ty bydlíš u rodičů, protože nemáš na nájem.
Já bydlím sama. Já jsem dospělá.
Ahoj, mami.
Výborně. Dobře.
Tento týden budeš cvičení se smyčcem dělat
každý den pět minut. Ano?
A můžeš postoupit k další skladbě, jestli chceš.
Pomalu si projdi jen tu první stranu.
Všechno napíšu tvojí mámě.
- Máš přítele? - Ne. Proč se ptáš?
- Ahoj. Jak to šlo? - Dobře. Skvěle.
Píšu Rachel poznámky na tento týden.
Paráda. Děkuji.
Ptala jsem se Isabel, jestli má přítele, a nemá.
Rachel!
Do toho nám přece nic není.
- Ale řeklas mi, abych... - Poslyš, víš co?
V kuchyni jsem nachystala svačinku.
Možná by si dala i Isabel.
Isabel má jistě další povinnosti, které musí zvládnout.
Musíš někam?
- Ne, ale už bych měla... - Dobře.
Tak můžeš na svačinu.
To je pro vás.
Krásná konvice.
Carl říkal, že se mu moc líbil váš koncert.
Bylo hezké, že přišel.
Jo.
Rád chodí na různé akce.
Řekl mi, že děláte konkurz do filharmonie.
- Jo. - Máš strach?
Jsem trochu nervózní,
ale zkouším to před svou rodinou.
Hraju jako doopravdy, a to mi pomáhá.
Takže i v šatech a tak?
Ne.
Na konkurzu budu stát za zástěnou.
Každého zkouší naslepo.
Ale doma by to působilo divně.
Můžeš si to zkusit před námi.
To ne. Ušetřím vás toho.
Ahoj.
- Tati. - Ahoj, lásko.
Isabel nám zahraje, co chystá na konkurz.
Na tu vysněnou práci, na kterou se tak těšíte?
Není to vysněná práce?
Moc rádi si poslechneme váš konkurz nanečisto.
Můžu pověsit plachtu
jako zástěnu, aby to působilo autenticky.
Dobře.
Děkuji.
To nemusíte. Mohla jsem to prostě zahrát.
Takhle to bude působit realisticky.
A je to.
- Ahoj. - Počkej.
Ne, Rachel, zůstaň na této straně.
Tak. A je to.
A co teď?
Takže já jako přijdu,
a až uslyšíte, že jsem se zastavila,
řekněte: "Až budete připravená."
Chceš to říct?
- Až budete připravená. - Ne teď.
Ne teď.
Takže já teď jako přijdu.
Teď.
Až budete připravená.
Ale ne.
To ne.
Tak se na ten závěs vykašleme.
Nechci se na něj vykašlat. Tak je to lepší.
Dobře.
Vidíš? Jednoduché.
Stačí jeden tady
a pořádně to připevnit.
Dobře.
Bezva. Promiňte.
Nechcete začít znovu?
Dobře.
Až budete připravená.
Pardon, uteklo mi to.
- Narážka ode mě nebyla jasná. - Může dát signál Max?
- To je bezva nápad. - Dobře, zkusme to.
- Isabel, můžeš? - Co? Mám dát signál?
To udělá Max.
Dobře. Dobře.
To bylo mnohem lepší.
- Zkusme to znovu. - Jo, to bylo dobrý.
Je ti něco?
Můžeme si udělat malou pauzu?
Teď mě to dost bolí.
Bylas kvůli tomu zápěstí u doktora?
Stačí mi krátká pauza.
Ty přestávky nás dost brzdí.
A v čem? Hrajeme jen u divnýho starouše.
Dobře. Jestli chceš tolik přestávek, nechme toho.
Jen tak odejdeš?
Omlouvám se, že je taková.
Mami?
- Mami? - Co?
- Nevidělas moje noty na konkurz? - Ne, neviděla.
Vypínám to.
Kdy jsi je měla naposledy?
Sakra.
- Nechceš to zase zapnout? - Mám zkažený zážitek.
Proč jste doma? Nemusíte do práce?
Co třeba: "Jsem ráda, že jste tu byl a pomohl mi."
Promiňte.
Díky, že jste odpověděl na mou zoufalou zprávu.
Dnes pracuji z domova,
takže tu vlastně jen sedím
a zírám na telefon.
Kdyby přišla nějaká naléhavá zpráva
ohledně ztracených not.
Jak jsem je tu mohla zapomenout? To se ještě nestalo.
- Don Juan. Je to ono? - Ano.
Děkuju, děkuju.
Co byste beze mě dělala?
To vážně nevím.
Byla byste v háji.
Tohle asi bude těžké.
Jo.
To je.
Víte jistě, že to chcete?
Nikdy to nevím jistě.
Chci ti něco ukázat.
Počkej tady.
Dobře. Proč?
Prostě tu zůstaň. Ani krok.
Pojď si sednout.
Pojď sem.
Zní skvěle.
Nesměj se.
Přemýšlel jsem a ne málo
o tom všem, co se stalo.
Srdce mý bije jako buben
do rytmu, co jsem už zapomněl.
Tahle láska mi dává sílu,
díky ní mám pocit, že žiju.
Že žiju, že žiju,
mám pocit, že žiju.
Že žiju...
Isabel si tu zapomněla noty.
Tati, proč hraješ na kytaru?
Pracuju na písni.
Pak ti ji zahraju.
Běž do pokoje.
Jo. Pojďme do tvého pokoje.
Zdravím.
Sakra!
Takže musím vybrat všechny mobily.
Odložte je do této nádoby.
Vezměte si z misky číslo a ukažte mi je. Bezva, děkuji.
Dobře. Výborně, mám to. Děkuji.
Mobily do nádoby, prosím.
Děkuji.
Dobře.
Mám to. Děkuji.
Skvělé.
Vy máte jedničku.
Můžete se hned jít rozehrát.
Děkuji.
Jste nervózní?
Dobře.
Zdravím, Christina. Jdu na třetí hodinu.
Ano. Vezměte si číslo z misky a mobil odložte do nádoby.
Děkuji.
- Co blbneš? - Co?
Můžu jít na ten konkurz taky, když chci.
To myslíš vážně?
Občas hraju na violu.
Jako ubohej doprovod. To se nepočítá.
Isabel, všichni hrajeme jen ubohej doprovod.
Tak proč jsi nešla na konkurz na housle?
Šla.
Je to od tebe pěkně hnusný.
Nevěřila jsem, že se odvážím.
Nemůžu se na tebe ani podívat.
Udělala ses?
Teď mi to nějak nejde.
Dobře.
Co?
Chceš, abych se ti víc věnoval?
Dobře.
- Jsi milá. - Ty jsi milej.
Co?
Miluješ ji?
- Koho? - Hudbu.
Hudba je nejtranscendentnější ze všech umění,
a já se rozhodl v ní vyniknout.
Prosím?
Dobrý den. To je Christina?
U telefonu.
Aha.
V pořádku. Děkuji.
Hezký den.
Do filharmonie mě nevzali.
- Když jsme u toho... - Počkej až po koncertě.
Dobře.
S čím má počkat?
Ashley a já...
Odcházíme z kvarteta.
Cože? Proč?
Protože ty a Isabel děláte, že vůbec nejsme.
Nikdy ses o tom nezmínil.
Těžko, když se pořád hádáte.
- Nehádáme se pořád. - Ale ano.
Ale ne!
Víte, chceme být v míň toxickém prostředí.
Bolí tohle?
Docela.
Protahujete se před hraním?
Nijak zvlášť.
Život hudebnice je jako život atletky.
Musíte se o své tělo starat.
Kolik hodin denně cvičíte?
Tak tři nebo čtyři.
Byla jsem konkurzu do filharmonie.
Ukážu vám, jak se protahovat a jak cvičit.
Mám hodně pacientů z orchestru. Skoro nikdo se neprotahuje.
Vím, že bych měla, ale pak si říkám,
že bych měla zkoušet a protahovat se jindy.
Dobrý den.
Jak se máte?
Dobře.
Byla jsem ve dvacátém na čištění zubů.
Dentální hygiena.
Bezva.
Já byla u fyzioterapeutky. Na patnáctém.
Zánět šlachy.
Ale ne.
Budete moct jít na ten konkurz?
Tam jsem už byla. Nevzali mě.
To mě mrzí.
To nic. Díky.
Vím, že jsem se neozvala
ohledně další lekce, když jsem zrušila tu poslední.
To je v pořádku.
Já...
Promiňte, že se ptám, ale...
měla jste s ním někdy něco?
Jede zase nahoru.
Zmáčkly jsme přece přízemí.
Vy mi na to neodpovíte?
Já...
Ahoj, holka.
Chceš být silná na další konkurz?
Já nevím.
Možná s konkurzy do orchestru končím.
Hned po tom prvním?
Jo. Já nevím.
Ty učíš rád?
Ani nevím.
Jak to, že nevíš?
No...
Já nevím.
Jde mi to dobře.
- Mně ne. - Učení?
Nezasloužím si v životě nic dobrýho.
Počkat.
Jak tě tohle napadlo?
Udělal jsi někdy něco špatnýho?
Věci, na které nejsem pyšný a kterých lituji.
Co třeba?
Myslím, že se nehodí, abych ti to říkal.
Aha.
Já udělala něco špatnýho.
Hodně špatnýho.
Dobře.
Kolik je mrtvých?
Ublížila jsi někomu?
Fyzicky ne.
Cos udělala?
Nevím, jestli se to hodí.
Mně můžeš říct cokoliv.
Cokoliv chceš.
Muchlovala jsem se s tátou studentky. Má ženu.
Ta žena to ví a jeho dcera možná taky.
Přijdu do pekla?
To ano.
Ale v tom případě já taky.
Zničil jsi nějakou rodinu?
Ne.
Ona v podstatě...
Byla... Byli jsme...
Ale ty taky ne.
- Ale dopustila jsem to. - Ne.
Myslela jsem si, že to chci.
A teď jsem jim zničila život.
Isabel, nerad ti to říkám, ale nejsi tak výjimečná.
Chci tím říct, že kdybys to nebyla ty,
byla by to jiná.
Možná, že je nějaká jiná.
Ty toho chlapa neznáš.
Třeba jede po všech dceřiných učitelkách.
Myslíš?
Je to možné.
Třeba zrovna teď spí s její učitelkou matiky.
Jo.
Hned mi je líp.
- Opravdu? - Jo.
Dobře.
Měla jsi mě navigovat.
- Nevěděla jsem, že mě potřebuješ. - Nepotřebuju!
Bravo!
Bravo.
Páni.
To byl skvost.
Bylo nám potěšením a ctí hrát ve vašem krásném domě.
Potěšení je na mé straně.
- Na naší. - Propáníčka.
To bylo prostě neskutečné!
Jste vážně vynikající.
Prostě špička.
A jste nádherné.
Děkujeme.
Drahý, kde jsi našel to úžasné kvarteto?
Byl jsem na Christinině skvělém recitálu.
V DiMenně.
Tam to milujeme. Jdou s dobou.
Musíte zůstat na raut.
Pár lidí se s vámi chce seznámit a možná budou taky chtít koncert.
Ale naše kvarteto končí.
Moc rádi zůstaneme a seznámíme se.
Víno nikdy neodmítnu.
To bychom vám nedovolili.
- Dáme si další skleničku? - Neměli bychom tu být.
Chci říct, že vy, hudebníci...
Můžu to tak vůbec říct,
vzhledem k politické korektnosti?
Je to šílené.
Kdo ví, co ještě smíme říkat?
Vaše generace je militantní.
Vy, hudebnice, jste byly skvělé.
Mockrát děkujeme.
Díky.
- Nádherné šaty. - Líbíte se mi.
Ale s manželem jsme doufali, že uslyšíme Vivaldiho.
Toho máme nejradši.
- Příště. - Příště.
Ano! Prosím.
Vivaldi mi připomíná, jak jsme byli v Benátkách.
Že, drahý? Vzpomínáš?
Jak jsme v Benátkách slyšeli Vivaldiho?
Venencia?
Poslyšte, chcete už jít?
- Asi bychom měli jít. - Ano.
Je ti něco?
Nějaký chlap mi nabídl, že mě napíše do své závěti.
Já už nemůžu.
Panebože. Neviděl jsi Christinu?
Já myslela, že víš, kde je.
Christino?
Podržíš mi to? Vezmeš mi věci?
Christino?
Myslelas, že tě neslyším.
Christino!
- Musíme jít. - Co prosím?
- Odcházíme. - Počkat.
- Musíme jít. - Cože?
- Pusťte ji! - Já jsem jen...
Ne!
Jdeme.
- Moje housle! - Dojdu pro ně.
Kam jste utekly, dámy?
- Mockrát děkujeme. - Jo.
Víte,
rád bych vás někdy viděl hrát.
Budete mít nějaký koncert?
Ne.
Nashle.
Promiňte.
Promiňte, prosím.
- Prosím. - Můžu vám pomoct?
Nádhera.
Prosím, prosím.
Chcete, abych vás vyfotila?
Dobře.
Jistě.
Takže raz, dva...
Ne.
Brýle ne. Lepší.
Mnohem lepší.
Dobře.
Raz, dva, tři.
Prosím.
České titulky Iveta K. Pavlovičová Iyuno 2025