Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Nem ezt szeretted volna?
Én csak...
Nem tudom.
Nem tudod?
- Nem tetszik a gyűrű? - Jaj, ugyan!
Nagyon szép és...
Hagyja abba!
Elnézést, lehetne...
- Menjen el! - Rendben.
Elnézést!
Elmondjam, hogy fizethet?
Készpénzben lehet?
Tessék!
Húsz, negyven...
Hatvan...
EGY HÚRON
Tudom, meg kell tennem.
Túléli. Szabadon engeded.
Biztos?
Igen.
De sosem vagy az.
Általában az vagyok.
Csak ez ugyanakkor megrémít, így neked ezt hazudom.
Én csak...
Én csak szerelmet akarok.
Tudom, én is.
- Éhesek vagytok? Rendeltem kínait. - Egy perc, anya.
Maradhatsz, ha akarsz.
Oké.
Inkább elmennél? Bocsi!
Nem hittem, hogy maradnál.
Tök kár, én kedveltem őt.
- Ne kezdd! - Az egész gyerek olyan...
- Anya, ne! - Milyen volt az esküvő?
- Jó, két nő esküdött. - Igen? Szuper.
Csak azt mondom, hogy olyan vonzó fiú volt. Karizmatikus.
- Miért nem mondhatom ezt ki? - Mit játszottatok?
Beethoven vonósnégyeseiből választottunk.
Vonósnégyes.
Owen, talán Isabel be tudna juttatni pár esküvőre?
Lagzikat nem vállalok. A szakma megcsúfolása.
- És egyébként jó volt a humora. - Egyáltalán nem volt az.
Bocsi!
Szegény pára.
Rendkívül hálásak vagyunk. Az egész olyan megható volt.
Az apánknak is úgy tetszett volna. Bár hallhatná!
- Hogy fogadta? - Bőgött.
Pfuj! Ma nem jössz át?
- Nem tudok. - Miért nem?
Mert Dave ma felhívott, és képzeld, együtt vacsorázunk este.
Ne már. Csak őt ne!
Mindig is habzsoltál.
- Fel sem tűnt. - Nem baj, aranyos.
Még ugyanott laksz?
Már saját kéróm van.
- Te még a szülőknél? - Egyelőre.
Keresnek egy brácsást a filbe. Ha esetleg érdekel.
Hallottam.
Milyen ott a legszexibb csellistának lenni?
Asszem, kevésbé akarom kinyírni magam.
- Jaj, ne már! - Bár talán megteszem.
Majd az egészet rákenem a karmesterre. Hadd éljen ezzel!
Azért jól vagy?
A filharmonikusok bekaphatják.
- Kamu seggfejek. - Akkor kilépsz?
Nem, teljesen elvesznének, ha megtenném.
Mihez kezdenének nélküled?
- Te gúnyolódsz? - Nem.
Nem érzem az emberek szeretetét.
Dave, pedig sokan imádnak. Nem ismerek nálad jobb csellistát.
Hidd el nekem! Csodálatos vagy.
- Isabel! - Igen?
Köszönöm ezt a találkozást! Olyan jó látni téged.
Én is örülök. Rég láttalak.
- Sajnálom! - Micsodát?
Mindent. Hogy húztam az agyad évekig.
Nem tudtam, mit akarok. De te végig mellettem voltál.
Amikor beteg voltam.
Nehéz időket éltem meg.
Szeretném megköszönni, hogy támogattál.
Dave!
Nem várok bocsánatkérést, sem hálát.
Tudom, milyen nehéz neked.
De ezért vagy az, aki.
Melletted akarok lenni.
Kérlek, engedd meg!
Ez nagyon édes.
Most szakítottam a barátommal.
Senki nem elég jó neked. Igaz?
Nem is igaz.
Szeretnél még valami másról is beszélni?
Csak arról...
Csak sajnálom, és örök hálám.
FILHARMONIKUSOK 2022 MEGHALLGATÁS BRÁCSÁRA
Lehalkítanátok?
- Persze, drágám. - Nem, anya!
Lehalkítom, nem pedig kikapcsolom.
Ha alig halljuk, akkor ennyi erővel már ki is kapcsolhatod.
Owen, fejezd már be!
A filharmonikusok meghallgatására próbálnék készülni.
- Jelentkezel? - Ezt még nem is mondtad. Jaj, de izgi!
- Minek akarsz bekerülni? - Owen, csak kedvesen!
- Emlékszel, mit beszéltünk meg? - Ők a legjobb zenekar.
Ha már annyira zenekarban akarsz játszani,
akkor menj Berlinbe, vagy minimum Chicagóba!
Az már valami.
Ez komoly? Úgysem kerülök be, szóval mindegy.
Örülök, hogy nem ámítod magadat.
Pisilek.
Maga meg mit művel? Ezért biztos kirúgják. Fogja meg!
Én nem vagyok felszolgáló.
- Elnézést! - Ez mi?
Virslis táska.
Virslis táskát?
- Köszönöm! - Nincs mit.
Virslis táskát?
- Isabel? - Natalie!
- Nicole. - Persze.
- Ezer éve. - Ugye?
- Alig ismertelek fel fogszabi nélkül. - Sosem volt fogszabim.
- Az Nicole R volt, te a P vagy. - Nicole F.
Ügyvéd lett belőled?
Majd az a terv. Suli mellett gyakornok vagyok egy irodában.
- Ahogy látom, te pincér vagy. - Ami azt illeti, zenész.
- Oké, de itt pincérként dolgozol. - Nem, zenélek a rendezvényen.
Egy kvartettben vagyok a legjobb barátnőmmel.
Kajával kínáltál az előbb.
Tudod, hogy a Juilliardra jártam, nem?
Gratula?
Megfognád egy kicsit?
- Mi? Nem, én... - Csak átadnám egy kicsit, köszi!
Nem vagyok pincér.
- Végre itt vagy. - Mehet a "Kis éji zene".
- De az most volt. - Úgysem érdekel senkit.
- Már bocsánat! Hahó! - Nyomjuk Mozartot!
- Kaját viszünk? - Menjél nyugodtan!
- Jó, de később mindent elmondasz. - Oké.
- Nem tart a kollégáival? - Dolguk van.
Gyönyörűen játszottak ma.
Először tálcával a kezében, majd a hegedűvel láttam meg.
Gondoltam, jesszus, mihez ért még?
A pincérkedés csak félreértés volt a ruha miatt.
A zenészek miért viselnek folyton feketét?
Belül már meghaltunk.
- Tényleg hallott minket? - Igen, amikor közelebb jöttem.
Miért? Baj, ha hallgatják önt?
Nem élvezi, hogy azért fizetik, mert zenél?
- Nem ártana. - Az biztos.
Igen. Részemről az öröm, hogy ma este itt hallhattam önt.
- Szeretem a hegedűt. - Én brácsázom.
- Mi a különbség? - Az enyém kicsit nagyobb.
- Szóval cselló? - Az enyém van a kettő között.
- Kicsit gitározom. - Tök jó.
Csak egy kis pengetés, a nyomába sem érek.
Én nem tudok gitározni, szóval...
Gondolom, mivel zenész, elég elfoglalt.
Igen, viszont egy italra mindig ráérek.
- Tessék? - Tessék?
Csak azért kérdeztem, hogy mennyi dolga van,
mert a nyolcéves kislányomnak kellene egy új hegedűtanár.
Tanít hegedűt? Nekem hasonlít a brácsára.
Tanítsam a lányát?
Az előző tanár Olaszországba költözött,
tehát a feleségemmel most valaki újat keresünk.
Bakker, nem bírom, ha valaki ennyire hirtelen elköltözik.
Ha kiderülne, hogy tanít, ez a helyzet kevésbé lenne kínos.
Oké. Rachel, várj!
Mit mondtunk egész órán?
- Egyenes könyök. - És a tiéd milyen volt?
- Girbegurba. - Mit kezdünk ezzel?
Eldöntöm, hogy egyenesen tartom a könyököm. Nem lesz görbe.
El is döntötted?
- Igen. - Na, hogy haladnak?
Szuperül.
Sokat haladtunk a Kiscsillaggal, igaz, Rachel?
- Igen. - Remek.
Kicsim, készülődj, mert indulunk a nagyihoz!
- Oké. - Jól van.
- Jövő héten ráér ugyanekkor? - Nekem jó.
- Oké. - Éljen!
Ez annyira jó hír. Köszönjük, hogy ilyen hirtelen elvállalta.
Adom is a pénzt.
Nézzük! Húsz, negyven, hatvan.
- Annyi. - Így nyolcvan.
- Köszönöm szépen! - Mi is.
- Akkor jövő héten. - Nagyszerű.
Egyébként pont egyszerre indulunk el. Mindannyian épp... Rachel kész vagy?
- Megyek! - Vegyünk kabátot!
Nem bírok visszamenni.
- Iszunk utána? - Én gyakorlok.
- Én is. - Este?
- Lefekvés előtt mindig. - Tudom, Isabelt kérdeztem.
- Jelentkezem a filharmonikusokhoz. - Tényleg?
Nem akarom nagydobra verni, de Dave javasolta.
- Persze, ha Dave azt mondta... - Ezt hogy érted?
- Utálod a zenekart. - Mikor mondtam ilyet?
- Tudom, hogy így van. - Honnan?
- Hogy halad a felkészülés? - Jól, rengeteget gyakorlok.
Az fontos.
BEJÖVŐ HÍVÁS ISABEL
- Fodrásznál voltál? - Lesz egy felvételem hamarosan.
- Érdekel? Hacsak nem kell gyakorolnod. - Benne vagyok.
Oké, szuper.
Köszi!
Fodrásznál voltál?
Már nem is tudom.
Bakker! Mennem kell.
- Majd elküldöm neked a részleteket. - Oké, kösz, szia!
Basszus!
Ez már egyre jobban hangzik.
Tetszik az a rész, hogy...
Inkább...
- Én is így mondtam. - Szerinted...
Pedig...
- Az a kedvencem. - De folyton elcseszem.
Csak gyakorolj! Majd menni fog.
Most kell mennie, mert két hetem maradt.
Akkor gyakorolj lassan mindennap két hétig.
Használsz metronómot?
Nem adjuk meg Isabelnek, amire most szüksége van.
Mi kell?
- Hogy higgyetek bennem. - Oké, bővebben?
- Én hiszek benned. - Nem hiszek neked.
El akarok jutni valahova
De nincs hová mennem
Hadd legyek valaki
De olyan vagyok, mint bárki más
Érezni akarok valamit
Ezért a szemedbe nézek
De minden elsötétült
Kösz szépen, hogy elvállaltad!
Köszi, hogy hívtál! Van esetleg valami visszajelzés...
Nekem bejött. A Juilliardra jártál?
- Igen. - Az nem semmi.
Én is konzis voltam. Nem Juilliard, de zongoráztam.
Beethoven meg a többi fos.
Mármint nem fos, de úgy érzed magad tőlük.
Mióta játszol nem fost? Mármint amitől jól vagy?
Hát olyan hat éve.
Írtál már saját zenét?
Én ahhoz nem értek.
Van az az érzés, hogy tudod, tenned kell valamit.
Egyszer írtam egy dalt, viszont tele volt klisével,
szóval egyszer játszottam el.
Szupi!
Szóval holnap hangpróba hétkor, koncert nyolckor.
Mit vegyek fel? Mondjuk csak feketét?
Valami színt vagy...
Én ilyet sosem szabok meg, légy csak önmagad.
Oké.
Jó.
Vagy talán ennél egy kicsit szexisebb.
Oké? A szexibb önmagad.
- Aranyosabb vagy, mint a másik tanár. - Ez cuki, de biztos ő is jó volt.
Igen, elment, de te sokkal jobb vagy. És büdi volt a szája.
Ez nem hangzik túl jól. Nekem el mernéd ezt mondani?
- Igen. - Beszéltünk a helyes könyöktartásról.
- Igen. - Most valami mást szeretnék átvenni.
Mégpedig a zenei frázist. Mi lehet ez a frázis?
- Apu! - Hát sziasztok!
- Szia! - Folytassátok csak!
De az óra végén maradj vacsorára!
- Nem gondolnám, hogy... - Légyszi vacsorázz velünk!
Látszik, hogy Rachel mennyit gyakorol.
És, Carl, te gitároztál azóta?
Erről nem túl sokat tudunk.
Csak akkor játszik, ha senki nincs itthon.
Próbálom kímélni őket.
Hát nekem régen játszottál.
- Énekel is. - Mi a következő munkád?
Holnap egy bandában játszom Brooklynban.
- Jól hangzik. - Igen.
- Kíséretként? - Trish, miért rögtön ezt feltételezed?
Semmi baj, igen. Én csak pár dalban kísérem őket.
- Ki énekel? - Vybe "Y"-nal.
Milyen ostoba név!
Azta, milyen egy bárgyú név!
- Bocsi! - Semmi gond. Tényleg az.
Én nagyon utálni akartam őt, de mégis van benne valami.
Az a legrosszabb. Nekem is volt ilyen. Emlékszel még Cherylre?
Együtt jártunk főiskolára. Mondhatjuk, hogy rivalizáltunk.
Verseket olvasott fel egy kávézóban a kampuszon.
Szóval elmentem, és azt hittem, hogy majd milyen szörnyű lesz.
De a sors iróniája, hogy teljesen az ellenkezője volt.
- Tetszett. - Mi az a rivalizál?
- Az olyan, amikor versenyzel valakivel. - Az élet viszont nem erről szól.
Akkor leszel jobb másoknál, ha ezt még idejében megérted.
Bizony.
Állj! Építkezzen az intonáció!
- Csak valami vénemberhez megyünk, nem? - Művészetpártoló.
- Honnan ismered? - Szereti a művészetet és a zenét.
A szólóestem után megkeresett engem.
- Az a fura arc? - Ártalmatlan.
- Elég sokat beszélünk. - Miről?
Nem tudom, csak úgy mindenről.
- Tök normális. - Művészetpártoló!
- Szia! - Nem tudtam, hogy itt vagy.
- Bocsi, aludtál? - Nyugi!
Fura álmom volt. Zsűritag voltam a meghallgatásodon.
Vagyis az egyetlen. Mármint tudtam, hogy vannak mások is, de késtek.
Annyira izgatott voltam, mert tudtam, hogy így simán továbbjuttathatlak téged.
De olyan béna voltál, ezért ki kellett rúgnom.
Megint a csuklód?
Majd csak jobb lesz. Csak legyek már túl ezen.
Bízom benned.
Az álmodban sem sikerült.
Vannak szexi cuccaid?
Köszönjük! Vybe vagyok, "Y"-nal.
- Szeretlek titeket, és mivel... - Jöhetsz a brácsával.
Most lassabb vizekre evezünk.
- Te jó ég! - Ez az!
Tessék!
- Egészség! - Egi!
- Küldd a CashAppedet, ott fizetek. - Kösz, oké.
Én köszönöm! Jó buli volt?
Igen! Szuper dalokat írsz, bulis volt a közönség. Jó volt.
Amúgy miket szoktál csinálni?
Szeretek filmezni.
Valami ajánlás?
Nincs.
Bocsi!
Végre itt vagytok!
- Anya? - Eljöttem!
Miért? Nem kellett volna, nem olyan nagy dolog.
Tudom, de úgy sajnálom azt a korábbit. Gondoltam, bulizzunk egy kicsit.
Oké, hogy tetszett a koncert?
Nem tudom, megfájdult az elején a hátam, szóval kimentem.
Amúgy van itt egy sármos úriember, aki azt mondta, hogy miattad jött ide.
Azt mondtad, tehetséges a lány, így gondoltam, benézek.
- És mit gondolsz? - Marhára bejött.
Van benne valami. Üdv, Carl vagyok.
- Én pedig Isabel anyja. - Elképesztően tehetséges a lánya.
Köszönöm! Miért nem meséltél nekem róla soha?
- Anya, mi nem... - A lánya tanítja az én lányomat.
Örülünk a feleségemmel, hogy Isabel ráér hegedűtórát adni a kislányunknak.
Öregebb, mint aminek kinéz. Remélem, elégedett Isabellel.
Remélem, elégedett a lányommal.
Hé! Isabel, felesezünk.
- Ők itt anyu és apu? - Anya és a tanítványom apja.
- Durva. - Az én ruhám van rajta.
Csodásan játszottál ma. Király volt!
Kösz!
- Egyszer igen. - Hé, még egy?
- Nem kösz! Én nem. - Nem.
Amúgy az anyád baromi jó arc.
- Kösz! - De komolyan.
Értékelj vele minden közös percet!
Mert jelenleg itt van, és jól érzi magát,
de bármikor vergődhet a padlón egy szörnyű epilepsziás rohamtól.
Ez történt anyukáddal?
Még nem. De bármi lehetséges.
Szeretsz együtt dolgozni Vybe-bal?
- Vybe-bal? - Ő valami csoda. Totális zseni.
Vybey?
Kaphatnánk szalvétát? Ez Vybe.
Bocsi!
- Látom, elaludt. - Csak ne rókázzon.
Nyugi! Kösz szépen a fuvart!
Milyen a szüleiddel lakni?
Néha megőrjítenek.
Arra sajnos bárki képes.
Ha meg egyedül élsz, magadtól őrülsz meg.
Szuper.
Bocsi! Néha negatív vagyok. Ilyenkor szólj, hogy fogjam be!
Nekem nem gond.
Kedves, hogy eljöttél, pedig ez nem volt egy nagy esemény.
Mi neked a nagy esemény?
Jelentkeztem a filharmonikusokhoz, az nagy dolog lenne.
Mindig is arról álmodtál, hogy egyszer közéjük tartozz?
Nem.
Ne légy ilyen lelkes!
És neked mi a hobbid?
A mim?
Vybe, az énekes ma ezt kérdezte tőlem, és én meg csak néztem.
- Ki kérdez ilyeneket? - Annyira üresnek éreztem magam.
Szerintem inkább az az érdekes, amikor egy dologba fektetsz energiát.
- Tényleg? - De nem túl egészséges.
- Állj! Másodjára halkabban! - Szünet kéne a csuklóm miatt.
- Tíz perce kaptál tíz percet. - Sajnálom, de nagyon fáj.
- Nekem is állandóan. - Soha nem említetted.
Nem szeretek csalódást okozni, szóval inkább kibírom.
Akkor hagyjuk a mai napot, mit szóltok?
Oké, jó.
Állj, állj, állj, állj! Ez így nem jó.
- Egy merő borzalom. Gyere ki! - Oké, egy...
- Mi a szar ez? - Csak egy pillanat!
- Mi... - Mindjárt jövök.
Egy perc, jó?
Egy perc. Jövök.
Figyelj...
Oké.
Bocs, srácok!
Nagyon szép volt.
Gyönyörű...
Fantasztik...
Oké. Nos, hölgyeim és uraim!
- A film rendezője, Aaron. - Hagyjuk a körítést!
- Ne, ezt hagyjuk! Ez nem kell. - Rendben.
Figyeljetek, azt akarom, hogy nézzétek meg a filmet,
és játsszatok. Ennyi.
- Eléggé... Nem olyan. - Dallamok, effektek.
Nézzétek, min megy keresztül a nő! Ahogy fél.
Látjátok, hogy retteg? Játsszátok el!
Ezt nézzétek meg! Látjátok? Istenem, káprázatos.
Ahogy beveszi a bogyókat. És jönnek a nagy dolgok.
A bogyóktól megfordul a film. És ijesztő lesz. Intenzív.
És aztán beszáll a kádba.
Ott van a kádban. És onnantól meg kevesebb lesz.
Értitek? Egyre lassabb, nyugodtabb. Oké?
Így kell. Oké? Ehhez mit szólsz? Mehet?
- Gyerünk! - Jó, jó, oké.
Folytassuk! Akkor játsszatok a 33. ütemtől! Azt ismételjük majd.
És aztán majd improvizálunk pár hangot és effektet.
- Oké? - Köszönöm! Oké.
- Jó lesz, jó lesz. - Jó.
- Oké. - Folytathatjuk?
- Mi a helyzet? - Jól vagyok. Kösz, hogy elhívtál!
Fura volt, de üdítő a próbák és a tanítás mellett.
Tanítás? Hogy tetszik?
Képzeld, megszerettem.
De a kiscsaj apja meg akar dugni.
- Honnan tudod? - Én látom az ilyet.
Mit akarsz?
Mert te mit?
Bakker!
Megyek.
- Bocsi, bocsi, itt vannak? - Még nem. Hol voltál?
- Elfelejtettem. - Mindegy, tessék.
Kösz!
ISABEL SZOBÁJA TILOS A BELÉPÉS!
Csak mondd el, hogy egyedül élsz!
Te is tudod, hogy akkor nem fizetnék a lakást,
és visszarángatnának Jersey-be.
Akkor fizesd a saját albérleted felnőtt módra.
Te pont ugyanezért laksz a szüleiddel. Én felnőttebb vagyok, mint te.
Szia, anya!
Nagyon jó! A héten szeretném,
ha mindennap csinálnád a könyökgyakorlatokat öt percig, oké?
Aztán vehetjük is a következő darabot a könyvből.
De egyelőre elég az első oldal. Ezt leírom anyukádnak.
- Neked van fiúd? - Nincs, miért?
Hahó! Hogy ment?
Szuperül, most írom le a heti feladatokat.
Csodálatos. Köszönöm!
Megkérdeztem, van-e fiúja, és azt mondta, nincs.
Rachel! Ez nem igazán a mi dolgunk.
- De azt mondtad, hogy... - Hé, képzeld csak!
- Vár egy kis nasi a konyhában. - Talán Isabel is kér.
Szerintem Isabel már biztos sietne egy koncertre.
Koncerted lesz?
- Nem, de lassan tényleg... - Oké. Akkor nasizz velem!
Ez a tiéd.
- Tetszik a kanna. - Carl élvezte a múltkori koncertedet.
- Jólesett, hogy eljött. - Aha.
Szeret ilyesmikre járni.
Mondta, hogy jelentkezel a filharmonikusokhoz.
- Igen. - Nagyon félsz?
Egy kicsit ideges vagyok, de elég sokat gyakorlok a családom előtt,
így akkor olyan, mintha valódi közönség előtt játszanék.
- Kiöltözöl meg minden? - Dehogy.
A meghallgatáson nem látnak majd,
mert vakon zsűriznek, de ezt fura lenne így csinálni otthon.
- Gyakorolj velünk! - Inkább megkíméllek.
- Hahó! - Szia!
- Apu! - Szívem!
Isabel gyakorol előttünk a meghallgatásra.
Arról a nagy álommelóról beszélünk?
Miért, nem az az álmod?
Szívesen imitálunk egy meghallgatást.
Hozhatnék egy lepedőt, tudod, hogy takarásban legyél.
Akkor olyan lesz majd, mint élesben.
Oké.
Köszönöm!
Tényleg nem szükséges így rejtve játszanom.
Dehogy. Ettől lesz a helyzet valódi.
Kész vagyunk.
- Hahó! - Várj! Ne, Rachel, miénk ez az oldal.
Oké. Megvagyunk. Na és most?
Oké, úgy teszek, mintha besétálnék,
és ha nem halljátok a lépteimet, mondjátok, hogy "nyugodtan kezdheti"!
Akarod te mondani?
- Nyugodtan kezdheti. - Várj, még ne! Később.
Úgy teszek, mintha bejönnék.
- Most. - Nyugodtan kezdheti.
- Jaj, bocs! Megcsinálom. - Drágám, hagyd már azt a lepedőt!
Nem akarom hagyni, attól csak jobb lesz.
- Jól van. - Látod? Meg is van.
Csak jól odatapasztom, és így már biztos ragad.
Kész is.
- Mehet. - Igen.
Bocsi, baj, ha újrakezded?
Nem.
Nyugodtan kezdheti.
- Bocs, elcsesztem. - Én jeleztem rosszul.
- Jelezzen inkább Max! - Remek ötlet.
Akkor próbáljuk úgy!
- Isabel, figyeltél? - Mire? Jelezzek én?
- Max jelez. - Oké.
Ez annyival jobb volt.
- Mehet megint. - Igen, ugyanígy.
Jól vagy?
Tarthatnánk szünetet? Fáj a csuklóm.
- Egyébként voltál már vele orvosnál? - Csak pihentetnem kellene.
Viszont ezek visszafognak minket.
Hogyan? Csak egy vén tatához megyünk játszani.
Oké, ha nem tudunk haladni, akkor hagyjuk!
Most elmész?
Bocs, hogy ilyen.
Anya!
- Anya! - Jaj.
- Nem láttad a kottámat? - Nem, kicsim.
- Kikapcsolom. - Mikor láttad utoljára?
Baszki!
- Visszakapcsolod, kicsim? - Ennek már annyi.
Miért vagy itthon? Nem dolgozol?
Egy "köszönöm a segítségedet" is megteszi.
Bocsi! Kösz, hogy válaszoltál az üzenetemre!
Ma pont otthonról dolgozom,
ami annyit jelent, hogy néha ránézek a mobilomra.
Tudod, ha mondjuk sürgős kottakeresős üzeneteket kapnék.
Még soha nem felejtettem ott sehol.
- Don Juan, ez az? - Igen. Nagyon köszönöm!
Mihez kezdenél nélkülem?
- Komolyan nem tudom. - Jól rácsesznél.
Ez nehéznek tűnik.
Igen, az is.
Biztos ezt akarod?
Nem tudom.
Mutatok valamit.
- Várj itt! - Oké.
- Mit? - Csak maradj ott, ne mozdulj!
Ülj ide!
Gyere!
Eddig jó.
Ne nevess!
Sokat tűnődtem azon
Hogy mi is ez, vagy mi nem
A szívem dübörög, mint egy dob
Egy elfelejtett ritmusra
Ez a szerelem nem művi
Úgy érzem, hogy végre élek
Végre élek, végre élek
Hogy végre élek
Végre élek
- Isabel itt hagyta a kottáját. - Apu, miért gitározol?
Dolgozom valamin, majd később neked is eljátszom, kicsim.
- Most menj a szobádba! - Igen, menj be egy kicsit!
Szia!
Baszki!
Rendicsek, most mindenkitől beszedem a mobilját.
Tegyétek le szépen ide, amikor bejöttök!
Húzzatok egy számot a tálból, és mutassátok meg!
Szuper. Köszönöm!
Rendben. Remek, megvan, köszönöm!
A mobilokat hagyjuk itt!
Köszönöm!
Oké.
Jó, köszönöm!
Rendben.
Te vagy az egyes, szóval mehetsz is felkészülni.
Köszönöm!
Hé, ilyen ideges?
Oké.
Christina, háromra jöttem.
Igen. Húzz egy számot a tálból! A mobilodat meg hagyd itt!
Köszönöm!
- Mi a szar? - Miért?
- Én is jelentkezhetek, ha akarok. - Ezt komolyan csinálod?
- Szoktam brácsázni. - Igen, béna háttérzenéléskor.
Isabel, mi csak ilyeneket csinálunk.
Miért nem hegedűvel jelentkeztél?
Próbáltam.
Ez akkora görénység.
- Nem hittem, hogy eljutok idáig. - Rád sem bírok nézni.
Elmentél?
- Azt most inkább hagyjuk! - Oké.
Mi az?
Figyeljek rád többet?
Oké.
- Édes vagy. - Te is.
Mi van?
- Szereted? - Mit?
A zenét.
A legkiválóbb művészeti forma, páratlanul művelem.
Halló?
Én vagyok.
Értem.
Nem, megértem. Köszönöm!
Nem engem választottak.
- Egyébként... - Várj a koncertig!
Mivel várjon?
Ashely-vel mi...
- Kilépünk, bocs! - Mi? Miért?
Mert te és Isabel tudomást sem vesztek rólunk.
Erről eddig szó sem volt.
- Persze, mert folyton vitáztok. - Nem is igaz.
- De, igaza van. - Nem, nincsen.
Figyi, nem kell ez a toxikus környezet.
- Ez fáj? - Egy kicsit.
- Nyújt zenélés előtt? - Nem nagyon.
A zenészek olyanok, mint a sportolók. Tartsa karban a testét!
Mennyit gyakorol egy nap?
Olyan három-négy órát. Meghallgatásom volt.
Akkor most mutatok önnek néhány nyújtógyakorlatot.
Rengeteg zenészt kezelek, maguk nem szeretnek nyújtani.
Én csinálnám, de mindig úgy érzem, hogy elveszi az időt a gyakorlásból,
így halogatom.
- Szia! - Helló! Hogy vagy?
Jól.
Most voltam fogkőleszedésen a huszadikon.
- A fogorvosnál. - Tök jó.
Én a tizenötödiken voltam gyógytornásznál.
- Íngyulladás. - Ajjaj.
- El tudsz menni a meghallgatásra? - Már megvolt, nem kaptam meg.
- Sajnálom! - Nem gond, de kösz!
Tudom, hogy nem kerestelek, mióta lemondtam az utolsó órát.
- Semmi gond. - Oké.
Nekem muszáj megkérdeznem,
hogy volt bármikor köztetek valami?
Megint felmegyünk. A földszintet nyomtuk.
Akkor most nem válaszolsz?
Én...
Szia, kicsim!
Készülsz az újabb meghallgatásra?
Nem tudom. Talán végeztem a zenekarokkal.
- Egy próbálkozás után? - Nem tudom.
- Szeretsz tanítani? - Nem tudom.
Mi az, hogy nem tudod?
Nem tudom.
Jó vagyok benne.
- Hát én nem. - A tanításban?
Semmi jót nem érdemlek meg.
Na várjunk! Hogy lyukadtunk ki ide?
Tettél már rossz dolgokat?
Csináltam olyat az életben, amit megbántam.
Például?
Hát, nem hiszem, hogy helyénvaló lenne egy ilyet elmondani neked.
Én csináltam valamit. Egy szörnyűséget.
Jól van. Mondd el, ki volt az!
Vagy bántottál valakit?
- Nem fizikailag. - Mit csináltál?
Nem tudom, elmondjam-e.
Nekem bármit elmondhatsz.
Bármit a világon.
Kavartam a tanítványom apjával. Felesége van, aki tud erről.
Lehet, hogy a lányuk is.
Pokolra jutok, ugye?
Hát igen.
De ha te is,
akkor én is.
Tönkretettél egy családot?
Nem. Valójában ő...
Ő csak... Ő... Mi ketten...
Nem tettél tönkre semmit.
- Hagytam a dolgot. - Nem.
Részben még akartam is. De az életüknek annyi.
Isabel, már bocs, de azért nem vagy akkora szám.
Úgy értem, hogy ha nem veled teszi meg, akkor összeszed valaki mást.
Ki tudja, kicsodát, nem ismered a pasast.
Lehet, hogy az összes magántanárral kavart.
- Gondolod? - Lehetséges.
Talán ebben a szent pillanatban éppen a lánya matektanárát döngeti.
Igen.
Már jobban is vagyok.
- Tényleg? - Igen.
Jó.
- Nem mondtad, merre menjünk. - Már kell a segítségem?
Egy nagy szart!
Hűha, micsoda egy műsor!
Őszinte öröm és megtiszteltetés a gyönyörű otthonában játszani.
Részemről az öröm.
- Tényleg. - Szentséges egek!
Ez valami földöntúli volt.
Mind briliánsak voltatok. A krémek krémje.
- Milyen gyönyörűek! - Köszönöm!
Drágám, hol találtad ezt a csodás kvartettet?
Szerencsém volt részt venni Christina szólóestjén.
Hát persze, DiMienna. Mindig mutatós.
Maradjanak némi frissítőre!
És van itt pár olyan ember, akinek szívesen bemutatnám magukat.
- A kvartettünk sajnos feloszlik. - Szívesen maradnánk még egy kicsit.
- Egy kis bor mindig jöhet. - Más választ meg sem hallok.
- Igyunk még egyet? - Mennünk kéne.
Hadd mondjam el, hogy ti, srácok...
"Srácok". Mondják még ezt a mai polkorrekt világban?
Ki tudja, ugye?
Már alig lehet valamit mondani. A tiétek egy erőszakos generáció.
Maguk, hölgyeim, kiválóak!
- Köszönjük! - Kösz!
- Tetszik a ruhád. - Imádlak.
De a férjemmel reménykedtünk, hogy lesz egy kis Vivaldi.
Vivaldi a kedvencünk.
- Legközelebb. - Úgy van. Igen. Légyszi!
Mert Vivaldi mindig Velencére emlékeztet, ugye, szívem? Emlékszel?
Vivaldi Velencében.
Venencia!
Hé, nem megyünk? Szerintem kéne.
- Igen. - Minden oké?
Egy vénség bele akar írni a végrendeletébe. Nem bírom.
- Jesszus! Hol van Christina? - Azt hittem, te tudod.
Christina! Megfogod ezt? Hozod a cuccomat?
Christina!
Azt hitted, hogy nem hallak?
A kegyelemmel teljes
Mária
A kegyelemmel teljes...
Christina!
- Indulunk. - Elnézést!
- Elmegyünk. - Várjon!
- Elnézést! Engedje el! - Mi? Én éppen...
- Mi itt éppen... - Nem!
Húzzunk!
- A hegedűm! - Kihozom. Várj!
Hová sietnek úgy a hölgyek?
- Köszönjük! - Nincs mit.
Hé! Egyszer megnéznék egy koncertet. Nem lépsz fel mostanában?
Nem.
Viszlát!
Elnézést!
Elnézést kérek!
- Segíthetek? - Kérem!
Gyönyörű.
- Kérem, kérem! - Készítsek önről egy fotót? Oké.
Persze.
Rendben. Egy, két...
Nem.
Szemüveg nem. Így jobb.
Sokkal jobb. Oké.
Egy, két, há'!
Kész is.
Magyar szöveg: Fehérvári Laura
Felirat: Rádóczki Attila