Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mami.
Dlouho jsem chtěla mazlíčka.
Na každý narozky jsem si přála zvířátko.
Prosila jsem je pořád dokola
a teď jsem tak šťastná!
Taťka nám koupil štěně!
Bylo tak hezké dostat pejska a získat tak parťáka.
Když máte zvířata, váš dům působí kompletněji.
Můžu si ji nechat?
Ano!
Tohle je Daisy.
- Jako vážně? - Jo.
Neděláš si srandu?
Děkuju, mami.
- Ahoj, Iris. - Dobrý den.
Je to od táty super, že sem přinesl všechna zvířata, že?
Jo.
Dívej se do kamery a buď hodný.
Monty!
Monty, pojď sem.
Baví tě mluvit o svých mazlíčcích?
- Jo. - Hádej co.
Tohle je film o přátelství s našimi mazlíčky.
Super!
Tak jdeme na to.
Co máte na mazlíčcích nejradši?
Nejradši se s nimi tulím.
A hraju.
Se zvířaty, co máme doma,
můžeme najít určité spojení.
Je to vlastně trochu divný,
ale je to fajn.
Jsou zdrojem zábavy.
Je to spáč.
A umí pár triků.
Rád leze lidem do vlasů.
Je ochranářská.
Ne vždy mu to pálí.
Stále doufáme, že ho ty lotroviny přejdou.
Panebože.
To se nedělá.
Je to těžký.
Kdo se vrhnul na ty odpadky?
Ariesi?
- Ale stojí to za to. - Ano.
Cítí k vám lásku a náklonnost.
Taky jsem ráda, že mám kamaráda, co tu bude pro mě.
Bůh si řekl: „Dáme mazlíčkům šestý smysl.“
Nacpal do zvířat kouzelníky a mimy a vznikli z toho...
mazlíčci.
Bianco.
Odchlupovače máme v autě,
všude po domě
a ve skříních.
Kupujeme je ve velkém, protože jeden je tak na den.
-Ahoj, Travisi. Ahoj, Adame. - Ahoj.
Děkujeme, že máte zájem adoptovat pejska.
Veterinář vás vychválil a jde vidět, že jste milující
a každý pejsek by si vás přál za majitele.
Kéž by měl každý příležitost
se skamarádit se psem jako já s mojí Delilah.
Je to opravdové napojení.
Něco výjimečného, co chci, aby si taky zažil.
Vidíte je?
PROJEKT SATO
Travis mi pověděl o projektu Sato v Portoriku.
Zachraňují psy a hledají jim ve Státech domov.
„Co si jednoho adoptovat?“
No, já tě chtěl překvapit. „Tak tady ho máš.
Překvápko.“
Ahoj, Blue.
Pozdrav svoje tatínky.
Šlo vidět, že byl trošku praštěný
a mně došlo, že to je ten pravý.
Jsi král mísy?
Blue.
Jsi král mísy?
Bylo zajímavé procházet procesem adopce psa,
kterého jsme ani neviděli.
Píše mi, že Blueův let má malé zpoždění.
- O hodiny nebo dny? - O třicet minut.
Dobře.
Zajímá mě, odkud se vyloupnou.
Jo, mě taky.
Myslím, že to bude odtamtud.
Pravděpodobně.
- Mám zpocené ruce. - Já taky.
Už je vidím.
Zdravíčko.
- Ahoj. - Pozdrav tatínka.
- Ahoj, kloučku. - Tady je.
Nazdárek.
Ahojky.
- Ahoj. - Co ty?
Ahojky.
Hej.
- Panebože. - Blue.
Nejdřív to pošlu tvé matce.
Blue. Ať se ti daří, zlato.
Budeš milován.
Užijte si ho.
- Díky. - Děkujeme.
Vy jste tu celou tu dobu?
Taky si adoptují štěňátko.
Připraven seznámit se s bratry a sestrami?
No jasný.
První den byl úžasný.
ABNER, 11 LET
- A taky katastrofa. - To jo.
AXCEL, 8 LET
Dostali jsme psa. Jupí!
- Hráli jsme si. - Ale pak jsme po něm uklízeli.
Ale ne!
Krmíme je.
Dávám jí i naše jídlo, což se tátovi nelíbí.
MICKELE, 10 LET
Já chci...
TREVOR, 6 LET
...lidský jídlo!
Dáváme jim vodu.
Co to děláš?
- Venčíme je. - Ano.
Sbíráme jejich bobky.
Kadí všude.
JORDAN, 5 LET
A pak si do toho šlápne, takže mu utíráme tlapky.
L.J., 10 LET
Ach ne!
Nemám to rád.
Jen jednou jsem čistila...
IRIS, 9 LET
...kočičí záchod.
A jednou to stačilo.
Nejdřív jsem si zacpal nos.
Zkusil jsem si na něj dát i kolíček...
WYATT, 10 LET
...ale to mě bolelo.
Chcete je naučit, aby se nevyprazdňovali na kobercích.
THEO, 15 LET
Ale ne.
Všechny šly pryč.
BEATRICE, 10 LET
Já uklízím bobky za domem.
KRUZ, 10 RHETT, 6
Máma uklízí kočičí záchod.
A co uklízíš ty, Rhette?
On neuklízí nic.
Já myju nádobí.
Mít mazlíčka je fuška.
Ale je to skvělá cesta.
ASHEVILLE, SEVERNÍ KAROLÍNA
Živím se zachraňováním koček.
Začínal jsem jako rapper a teď dělám tohle.
STERLING DAVIS
Když jsem byl malý, neměli jsme žádný kočky.
To nic, holka.
Už jsme tady.
Vždycky jsem si hrával s venkovníma kočkama.
Panejo.
Vyrůstal jsem v domácnosti plné násilí, drog, smrti. Všeho,
na co si jen vzpomenete.
Nechtěl jsem být vevnitř.
Cítil jsem se nevyslyšený. Jako bych nemohl nic dělat.
Cítíte se bezmocní a osamoceni.
Kočky jsem vnímal stejně.
Tak pojď.
Není nikdo, kdo by za ně bojoval.
Jsou tu dvě.
Chytáme kočky do humánních pastí, aby se jim nic nestalo.
Bereme je na kliniku, kde je necháme vykastrovat a očkovat,
a pak je vracíme zpátky do kolonie.
To zabraňuje přemnožení a šíření nemocí.
To nic.
V minulosti existovala jen eutanázie.
Asi si říká: „Nemůžu ty lidi vystát.
Jsou to šílenci a podivíni.“
Ale my jsme na stejné lodi, zlato.
Když jsem začínal,
viděl jsem na Craigslistu reklamu, kde hledali pomoc do kočičího útulku.
Ale ten pohovor byl špatný,
protože tam se mnou byly i kočky.
Ptali se mě na věci a já pořád nějakou hladil.
„Jak že byla ta otázka? Pardon. Ta kočka...“
Vůbec jsem jim na nic neodpověděl, bylo to hrozný.
Ale oni na to: „Bereme vás,
protože někoho, kdo tolik miluje kočky, nevídáme často.“
Byl jsem jediný muž, který odchytával kočky.
Ostatní pracovali se psy.
Chodili za mnou a ptali se: „Proč děláš s kočkama?
Proč nejdeš ke psům jako my?“
A já: „Já nechci pracovat se psy.
Jsou super, ale to já nechci.“
Ricku.
Můj první kocour byl Rick James.
Rick James byl ten pravý.
Tehdy jsem toho o záchraně moc nevěděl,
tak jsem Ricka koupil od chovatele.
Byl to čistokrevný himalájský kocour.
Vzali mu drápky.
Nevěděl jsem, že je to stejný,
jako by nám někdo uříznul špičku prstu.
Během toho, co jsem Ricka vlastnil,
jsem začínal poznávat všechny ty špatnosti.
Bolelo to.
Připadal jsem si jako špatný rodič.
Můžu se nejdřív obléknout, než si tě vezmu do rukou?
Rick nebyl jen kocour.
Děkuju.
Byl moje rodina. Miloval jsem ho.
Ani u rodičů jsem necítil takovou bezpodmínečnou lásku.
Rick jí pro mě byl.
Jednou v autě si povídám s kamarádem Kadem
a mluvím i o Rickovi.
O něm mluvím neustále.
Pak jsem řekl něco, co prozradilo, že je to kocour,
a on na mě: „Tak počkat.
To celou dobu mluvíš o kočce?
Já myslel, že mluvíš o spolubydlícím nebo bratrovi.
Chceš říct, že Rick je kočka? To o ní fakt dost mluvíš.“
Miluju tě.
Od Ricka jsem neměl kočku, co je tak tulivá jako on.
Kdykoliv jsem ho zvedl,
šel k tomuhle uchu a olizoval mi ho.
Jen tohle na téhle straně. To bylo jeho oblíbený.
Dělal to hned, jak jsem ho zvednul, jako by mě tím zdravil.
Jak se vede, kámo?
Měl jsem ho rád. Změnil mi život.
V dokonalém světě bych chtěl, aby všechny kočky měly domov,
ale spousta z nich nechce být doma.
Chtějí být venku a dělat si, co se jim zlíbí.
Spolupracuju s mnoha opatrovníky a adoptivními útulky,
kde máte společenské kočky,
které chtějí rodinu
a opravdový kočtakt.
Ano, kočtakt.
Co tady děláš?
Ahoj, Alanis.
Když jsem na Alanis
připravoval past,
tak přišla a sama mi skočila do náruče.
Chceš odejít s králem?
Chtěl jsem ji dát k adopci.
Na vědomost se dává,
že je tu k mání Alanis Mňausettová.
Je roztomilá
a moc hezká.
Líbí se mi.
Ale já si ji nenechám.
Nemůžu.
Božínku.
Takže ne.
Tuhle kočku si neadoptuju.
Týden na to:
„Tohle je Alanis Mňausettová. Moje holčička.“
Dobře, fajn.
Ona si mě vybrala a adoptovala.
Takhle se ke mně Alanis dostala.
Ať už v rodině, nebo mezi kamarády, byl jsem vždycky ten podivín.
Každý, kdo mě zná, vám řekne, že Sterling je pošuk.
Na co sakra čumíš, kámo?
Randění bylo vždy náročný.
Nejdřív koukali na moje nehty a pak na to, jak se oblíkám,
a viděli, že jsem trošku jiný.
A když viděli moji kočku, tak to zabalili se slovy:
„Tohle už je moc. To nedám.
Nechci chodit s chlapem, co má kočky.“
Vyšel článek, že na seznamkách
ženy odmítnou muže s kočkou na profilovce.
Nepovažují to za dost mužné a atraktivní.
S kamarádem Nathanem jsme se shodli,
že už toho máme dost.
Pokud jsi na lovu a hledáš tu pravou kočku,
vyzkoušej speciální aplikaci.
- Taková existuje? - Jo!
Tak jsme založili seznamku pro mourovaté,
což je seznamka pro milovníky koček.
Podívej.
Kdopak přišel?
Je fajn být s Deb, protože má ráda kočky.
Miluje kočky stejně jako já, ne-li víc.
Taky je veterinářkou na kočičí klinice.
Hodíme se k sobě jako ulití.
Ne každý má rád kočky, ale chci to změnit.
Nikdo jiný vám nebude věnovat tolik pozornosti.
Jejich bezvýhradná láska a to,
že se můžete k někomu přitulit
a popovídat si, mi nesmírně pomohlo.
Ricka jsem měl přes třináct let.
Zemřel v den mých narozenin, 8. ledna.
Od té doby každý rok
na mé narozeniny oslavuju svůj a Rickův život...
RICK JAMES NAVŽDY!
...protože moje cesta hodně s Rickem souvisí.
Tu máš, zlatíčko.
Jsi zpátky doma. Říkal jsem, že jsme na jedné lodi.
Obrázek Ricka zdobí zadní stranu mé dodávky.
Je to památka na něj.
„NA PAMÁTKU KOČKY, RICKA JAMESE “
Pořád mi kryje záda. Pořád na mě dává pozor.
ELLA GRACE, 6 LET
Když jsem smutná nebo naštvaná, přijde ke mně a olíže mě a udělá tohle.
Já ho pak zvednu a přitulím se k němu.
Hned je mi líp.
Líbí se mi, že tam pro nás prostě jsou.
Jsou tví nejlepší přátelé.
Pěst na to.
Když mám něco na mysli a vím, že kdybych to řekla tátovi,
tak by mi řekl, ať myslím na to pozitivní.
Ale když to řeknu psovi, tak má pro mě naprosté pochopení.
GOLDIE, 13 LET
Nikdy nejsem sama, je tu vždy pro mě.
Nikdy se mu nezprotivím a to je naprosto skvělý.
Na rozdíl od některých mých přátel.
SABRINA, 9 LET
Lidé některé věci odmítají,
ale kočky si řeknou: „Jo, jdu do toho.“
Nebaví mě si hrát s bráchou.
XIAOWAN, 7 LET
Nudí mě to.
Ale s Coco je to mnohem větší sranda.
Když brečím já, Toasty taky.
KALISTA, 9 LET
Zvířata vás z celého srdce milují.
Vytvoří se mezi vámi pouto, které nemůžete zlomit.
Pokud s nimi máte skutečné pouto, jsou to vaši mazlíčci.
TESS, 8 LET
KATALÁNSKÉ POBŘEŽÍ ŠPANĚLSKO
Nirvano.
Už od svých deseti let
jsem sledoval Indiana Jonese a chtěl zažít to samé.
SERGI BASOLI ŠPANĚLSKO
Musím tu touhu po dobrodružství naplnit.
Věděl jsem, že se toho musím hodně naučit.
Rozhodl jsem se začít od Barcelony na katalánském pobřeží
a pokračovat přes Francii do Itálie.
Pochopil jsem, že když se do něčeho takového pustíte sám,
nemáte nikoho jiného než sebe.
Za to, co se stane, si zodpovídáte sám.
Časem...
jsem byl osamělý a říkal si, co tam dělám.
„Jsou mé sny až moc velké?“
Nevěděl jsem, že na mě v Itálii čeká tolik překvapení.
Vidím malého psa uprostřed ulice,
jak prochází od krajnice ke krajnici.
Měla radost, že mě vidí. Vrtěla totiž ocasem.
Ráda někoho viděla,
ale zároveň se lidí bála.
Utíkala od nich pryč.
Zamyslel jsem se.
Přemýšlel jsem, jestli ji vzít s sebou.
Šrotovalo mi to v hlavě.
Nejdřív jsme šli k veterináři.
Zeptal jsem se jich, jak moc vyroste.
Přepravuju se kajakem,
tudíž je pro mě hmotnost důležitá.
Řekli mi, že jí bude tak rok,
ale že už neporoste.
Takže bude mít sedm kilo, to je dobrý.
Posadil jsem ji na kajak.
Chvíli jsme pádlovali.
Problém byl, že na začátku měla mořskou nemoc.
V tu dobu jsem narazil na rybáře, který měl spoustu psů.
Řekl mi, že se nemusím ničeho bát,
že brzy pochopí, že vyplouváme na moře.
Tu mořskou nemoc překoná, protože se mnou bude chtít být.
Došlo pak k velké změně. Nirvana si to začala užívat.
Společně jsme si na to začali zvykat.
Musel jsem trošku pozměnit svoji rutinu.
Už se nevydávám na rozbouřená moře.
Pokud to jde, tak pluju na kratší vzdálenosti,
aby mohla být Nirvana klidnější.
S přibývajícím létem bylo čím dál větší horko.
Musel jsem jí udělat nějak stín, protože nemohla nosit klobouk.
Vyrobil jsem kříž z klacků a dal na něj materiál,
který jsem tam měl navíc.
V teplých dnech měla tak hezký stín.
Taky dostala záchrannou vestu.
V zimě začala mrznout, když se namočila.
Tak jsem jí vymyslel oblek,
který ji bude chránit před vodou a větrem.
Pořád jsem se trápil s její poslušností.
Komunikace vázla.
Pak jsem potkal někoho, kdo mi poradil, jak jí porozumět.
Psi prý pochází z vlků a tudíž potřebují vůdce smečky.
A já musím být vůdcem Nirvany,
i když jsme jen dva.
Jednoho dne jsem ji naučil „sedni“.
Další den „volno“.
A pak „skoč na kajak“.
Za čtrnáct dní se naučila fůru povelů.
„Skoč z kajaku.“
Když pak byla na zemi, řekl jsem:
Což znamená, že tam všude je jen voda,
že to musí obejít.
Ne to ne.
Jdi tam!
Okolo.
Naskoč si.
Tyhle povely se naučila za pár dní.
Umí jich asi devadesát nebo tak.
Užíval jsem si, že jsme jeden tým,
tu možnost si s ní užívat ty okamžiky
jako třeba krásný západ slunce,
nebo ranní probuzení ve stanu.
Skoč!
Je hezké mít takového parťáka na cesty.
Už jsem nebyl sám.
Ty čtyři společné roky na kajaku
mi dodaly odvahu, že můžu být kdekoliv a dokázat cokoliv.
Je velmi moudrá.
Rozhodně je výjimečná.
Dokáže věci, které jiní psi nedokážou.
Tohle je Goku.
Našel jsem ho na ulici.
Malé kotě Nirvanu velice zaujalo.
Řekl jsem si: „Uvidíme, co se stane, když je dám dohromady.“
Je úžasné, jaký mateřský instinkt Nirvana měla.
Projevil se v ní za patnáct minut.
Hned si řekla, že se o něj musí postarat.
- A pak... - Nirvano.
Goku pak u ní vyhledával bradavky na bříšku.
Je to jeho přirozený instinkt.
A já na to: „Dobře.“
Ale po dvou dnech Nirvana začala opravdu mléko produkovat.
Jak to příroda zařídila, tak to bylo.
Bylo to zvláštní, ale ještě více je to spojilo.
Goku!
A najednou jsme byli tři.
Zůstaň.
Sedni.
Dej Goku pusu.
Zvířata mají instinkt, který nás nikdo nenaučí,
ale pro ně je přirozený.
Zajímalo mě, jak se to v Nirvaně probudilo.
Dělala to s takovou láskou.
Goku!
Po svých cestách na kajaku jsem si řekl,
že už jsem na moři dost zkušený.
Rozhodl jsem se dělat průvodce na velryby u Barcelony.
S asistencí Nirvany samozřejmě.
Vyjížďky s velrybami a delfíny si moc užívá.
Kde jsou delfíni? Podívej se na ně.
To je krasavice.
Měl jsem velké štěstí.
S mou partnerkou Avou máme malého syna, Joea.
Pomalu.
Takhle.
Pojď sem.
Pojď si lehnout.
Převzít zodpovědnost za někoho jiného,
ujistit se, že ta druhá bytost je v bezpečí, zdravá a tak,
je něco, na co jsem si přišel s Nirvanou.
Hodně jsme se toho spolu naučili.
Na konci svých cest jsem se cítil naplněný.
Ty fešando.
Jsi krásná.
Je to tak, že?
Jsme teď rozrostlejší rodina.
Tentokrát to je dobrodružství
až do konce života.
Fakt jim to dost pálí.
Myslím si, že někdy podceňujeme, čemu všemu rozumí.
Jednou jsem se s Kaylou o něčem bavila
a ona mi odpovídala štěkotem.
Takže jsem měla pocit, že mi rozumí.
Kadíš?
Jo?
- Povídáme si s nimi. - Jo, jako teď s vámi.
- A chápou to. - Něco ano.
AMELIA, 8 LET
Jako by byla člověk.
Nestojí to za to.
Proč se tak zlobíš?
V kleci jsi byl jen chvilinku.
Myslím, že říkají: „Mám hlad.“
„Brácho, potřebuju nažrat, jinak zhebnu.“
Mluví se mnou způsobem, kterému rozumím jen já.
ETERI, 10 LET
SASHA, 7 LET
Tak nějak.
BREANNA, 9 LET
LANDON, 11 LET
A pak ke mně přiběhne.
Už jde!
Hodný kluk.
Ahoj, zlato!
Můj pes se jmenuje Bilbo.
Mám ho skoro od narození.
Hotovo!
Pamatuju si, jak jsme byli před domem
a jak ke mně přichází máma s Bilbem v náručí.
A já jen zíral.
Já i Bilbo máme rozštěp patra.
Jakmile jsem ho uviděl, věděl jsem, že k sobě patříme.
A nic to nemohlo změnit.
Hned jsme se sblížili.
Původně měl jít k jiným lidem,
ale když jsme konečně poznali mého vysněného psa,
moje máma pochopila, že si ho musíme nechat.
Mít psa, který má stejnou vadu jako já,
je moc hezké.
Oba jsme museli podstoupit operace.
Takže mi hodně rozumí.
Skoro po každé operaci si na mě lehne
a zůstane tam celý den.
Máte pocit,
že je tam vždy pro vás a chová k vám hlubokou lásku.
Nejspíš si teď říká:
„Jsem rád, že si mě ten člověk vybral.“
Jsou to naši kamarádi.
Ti největší.
- Jsou součástí naší rodiny. - Psi jsou podobní lidem.
Jo, jsou to členové rodiny.
My jsme sourozenci a oni taky.
Máma nám každému dala jednoho.
Jo, můj brácha se stará o Mila...
- Ano. - ...a já se starám o Morchiho.
Někdy se na sebe naštvou.
Když se věnujeme Daisy a pak se objeví Goose,
tak na něj vyjede, protože chce všechnu pozornost pro sebe.
Pořád se perou. Každičký den.
Nekecám, fakt to tak je.
Mají podivný vztah.
Cooper má mého druhého psa rád, ale není to vzájemné.
Pokud udáš svého sourozence, tak nedostaneš trest.
Když se narodila moje sestřička, Bella, Arthur se jí vyčůral do kolébky.
Možná jí chtěl říct, že on je jediné miminko u nás doma.
Od svých mazlíčků jsem se naučila, že mít sourozence může být těžké,
ale může to přinést i ty nejkrásnější okamžiky.
Půjdeme tudy, Blue.
Pojď.
Tvoje nová sestra!
Asi poprvé vidí kočku.
Kdo je to?
No, kdo je to?
Ona je starší a má to tu pod palcem.
Tak je hodný.
Delilah je moje dítě.
Je to moje prvorozené miminko.
Chvíli žila s mojí mámou, která má vlastního pejska.
Moc se milují.
Doufáme, že nový pejsek v domě
jí dodá vzpruhu a energii,
když už začíná stárnout.
Už je jí sedmnáct.
Travis bude mít na starost nové štěňátko
a já se budu stále věnovat jí.
Budu zodpovědný.
To štěně to tu rozhodně rozproudí.
Myslím, že ji to hned probere.
Ranní káva s Bluem.
Copak?
Věděl jsem, že se s ním sblížím, ale nečekal jsem, že tak rychle.
Přines!
Ten mi to tu obrátí vzhůru nohama.
Zničí, co se mu zlíbí.
Koukej na něj.
Zakážeš mu to, nebo ne?
Nechci ti do tvé výchovy zasahovat.
Nesmíš, Blue.
Kam to neseš?
Teď ses zasekl.
No?
Jsem tady.
Přímo před tebou.
Páni, poradil sis!
Bože můj.
A je to.
Honem pro pytlík na hovínka.
Bianco.
Vím, že je divnej.
No tak, Bianco.
Buď milá. Jednou to bude tvůj nejlepší kámoš.
Jak se to říká: „Nejlepší přítel člověka je pes.“
Doslova.
Který mazlíček je podle tebe nejlepší?
Nejdřív si pořiďte psa, protože psi jsou nejoblíbenější.
Ptáci zastupují šestnáct procent,
kočky osmatřicet a psi padesát devět.
Morčata, myši, nebo jakýkoli druh hlodavce je pak dvacet.
Moment.
Řeknu to od nejméně početného po nejvíc.
Pavouci mají pět až deset procent v oblíbenosti.
Kočky osmatřicet
procent.
Pak tu jsou ještě ty morčata.
Ta jsou nejroztomilejší.
Nebo taky křečci.
Křečci jsou menší a snadněji se o ně pečuje.
Morčata jsou větší, ale roztomilejší.
Nebo vlastně jsou roztomilý úplně stejně.
Jestli chcete něco fakt roztomilýho,
pořiďte si nějakýho hlodavce, kromě myší teda.
ŽÁDNÉ MYŠI!
Co jsem viděla Šarlotinu pavučinku,
toužila jsem po praseti.
Četla jsem o specifickém druhu,
který neváží víc jak jedenáct kilo.
Tak tohle si pořídím.
Tak jsem šla a vyzvedla si své miminko.
KRISTIN HARTNESSOVÁ A JAY YONTZ
Kvičel, co mu plíce stačily.
Hned jsem se do něj zamilovala.
Vážil asi dvě kila.
Takhle malinkatý.
Byl to prcek.
Všude se psalo, že jsou prasátka skvělí mazlíčci.
„Jsou velmi chytří a čistotní.“
Proč bych si pořizovala psa, když je prase lepší?
Můžete mít prasátko, které nevyroste,
je čistotné a chytré.
Proč si je lidi nepořizují víc?
Pak ale Ziggy vyrostl.
Tak jo.
To je bašta, co?
I když je Ziggy obrovskej, pořád je to prasátko.
Neváží víc jak 135 kilo takže je...
Těsně.
- Jo, váží 130 kilo. - Ano.
Je můj a já ho miluju.
Jak zní ten citát od Churchilla?
„Psi k vám vzhlížejí, kočky shlížejí spatra
a prasata k vám přistupují jako k sobě rovným.“
A vy jim to vracejte.
Otoč se, Ziggy.
Prasata jsou chytrá.
Mají inteligenci čtyřletých dětí.
Přines ten kýbl, zlato.
Ziggyho popisujeme jako batole v prasečím obleku.
Ziggy!
Kam přijde, tam vypukne chaos.
Zlatíčko!
Většího lotra neznám.
Takový je život se Ziggym.
Je to naprosto nepředvídatelné, každodenní představení.
Kdo je shodil?
Taky jsem trošku nezbedná, takže to má po mně.
To si piš.
Když jsem zjistil, jak komplexní
a emocionální je,
změnilo to můj pohled na všechna zvířata.
Majitel našeho pronájmu
se rozhodl ten dům prodat.
Dali nám půl roku na to, abychom si něco našli,
ale nedařilo se nic, kam by mohl i Ziggy.
Tak jsme se rozhodli koupit dům na kolech
a od toho se odpíchnout.
Strávili jsme dva roky cestováním
a prací, kde se dalo.
Ziggy se stal středem našeho vesmíru.
Všechno jsme si vybírali podle toho, co miloval.
A pak jsme začali dobrovolničit v různých útulcích.
Pracovali jsme tam třeba měsíc a poznávali ostatní zvířata.
Hodně jsme se naučili.
Na cestách se lidé chtěli setkat
se Ziggym, slavným prasetem.
Měl docela slušná čísla. Asi 50 000 lidí na sociálních sítích.
To nám na začátku hrozně pomohlo.
Založili jsme vlastní útulek.
A teď pro něj zachraňujeme zvířata.
ZIGGYHO AZYLOVÁ FARMA
PROVIDENCE SEVERNÍ KAROLÍNA
Chceš pustit nějakou relaxační hudbu?
Mám zapálit kadidlo? Co chceš, Ziggy?
Ke všem zvířatům se chováme tak, jak se chováme ke Ziggymu.
Tak jo!
To jsou moje děti!
Nastavil náš standard toho, jak se chceme starat o zvířata
a jak chceme vést naši organizaci.
Ahoj, Hannah.
Když si prohlédnete zadní nohy Hannah,
všimnete si, že nejsou správně rostlé.
Ukaž mi nohu.
Našla ji záchranářka ptáků v Montaně.
Kontaktovala snad všechny prasečí záchranné stanice v zemi
a všechny jí řekly, že vyroste a ty nohy ji neudrží.
„Pošlete ji rovnou na eutanázii.“
Zastáváme filozofii,
že pokud je dnes šťastná, můžeme jí dát další den.
Už má čtrnáctý pár bot.
Teď jsou jí asi dva a půl roku.
Vede si dobře.
Snažíme se stále víc pokrývat denní chod stanice
pomocí dobrovolníků.
Ahoj, kamaráde.
Nejvíc času se věnujeme zvířatům se speciálními potřebami.
Poručík Dan. Není skvělý?
Má rozštěp páteře. Má trochu pokřivenou páteř, ale je to tvrďák.
Jsem na něj hrdá. Vlastně na všechny tady.
Hlavně to nesvazujte pod tím pahýlem.
Máme dobré vztahy se zkušenými veterináři.
Ne všichni nabízejí lasery a prostetika.
Pokud už je máte,
je těžké se nenabídnout těm,
kteří potřebují pomoc o to víc.
Hodný chlapec.
Kdo má hlad? Chceš snídani?
Pane, máte hlad?
Bože, Jambi.
- Jde se papat. - Tady máš, Ziggy.
Dneska dostaneš pokutu za rychlost.
Když jsme se poznali, mluvili jsme o tom, že děti nepřichází v úvahu.
Mo je Superman.
Máme radši ty čtyřnohé.
Miluje drbání na krku.
Willy, chceš mi pomoct?
Chceš mě honit? No tak.
Poběž.
Jsou momenty, co nám lámou srdce,
ale pak jsou tu i ty výjimečné.
Pojď, prďolko.
To je ono.
Hodnej kluk.
To je cukrouš.
Ahoj, zlato.
Spousta z nich je tady víceméně jen na vypůjčený čas.
K Janičce jsme přišli před rokem.
Co to děláš, Jani?
Je ochrnutá od pasu dolů,
i když pas úplně nemají.
Dali nám ji a řekli,
že ji pojmenovali Jana, protože je celá pojančená.
Ale první týden tady
nebyla bůhví jak aktivní.
Špatně dýchala.
Jednou ráno dýchala velmi mělce,
takže jsme ji vzali k doktorovi, kde přestala dýchat úplně.
Dali ji do kyslíkové komory, kde strávila dva týdny.
Přežila.
Vypadá mnohem líp. Má víc energie.
Ahoj, Jani.
Jen co se nám vrátila, chová se jako nepřemožitelná.
Je najednou šťastná.
Je to to nejšťastnější a nejsladší prasátko.
Tak rychle běhala, že se její zadek sotva dotknul země.
Bylo to, jako by se vznášela nad zemí.
Jako když vidíte lidi na vodních lyžích.
Každý den si hrála naplno.
Od prvního dne po poslední.
Jak se odtamtud dostaneš? Povíš mi to?
Musíte ji vytáhnout, odnést dovnitř,
kde bude s hraním pokračovat.
Líbí se ti to?
Je to překrásná duše.
Jsi ten nejrychlejší plavec, zlato.
Budeš muset na olympiádu.
Tohle je jediný vodní park pro prasátka na světě.
Pokud je tu Ziggy,
tak nikoho dalšího sem nepustí.
Jenom Janičku.
Ty jsi rychlík!
Ziggy pro ni má slabost.
Kde je Zig?
No tak, Ziggy!
To vše jen proto, abychom jim mohli prodloužit život, který má cenu žít.
- Zbožňuje to. - Já vím.
Když k nám ta zvířata přijdou,
jsou v mnoha ohledech zlomená.
Mají zlomené kosti, zlomené duše.
A to nejlepší je vidět, jak se uzdravují.
Když se naučí důvěřovat a ta důvěra se pak promění v lásku.
Je úžasné dát zvířeti lepší život.
Na oplátku vám s tím taky pomůžou,
protože chápou, že je to občas těžké.
Naši bratranci zachraňují kočky.
Jednou se nás zeptali, jestli bychom nějakou nechtěli.
A my si jednu adoptovali.
Když jsem byla v mámině bříšku,
babička s dědou
jeli do útulku.
A našli dva roztomilý hafany.
A tak je vzali oba.
Jakmile ho dovezli, šel přímo ke mně.
Mám pocit, že od chvíle, co jsem ho viděl,
se mezi námi utvořilo pouto.
Většina lidí si myslí,
že starší psi a kočky nejsou tak cenní.
Ale jsou stejně úžasní jako ti mladí.
NAGOJA, JAPONSKO
ŠINOBU TAKAHAŠI, JAPONSKO
Zachraňuju psy, které ostatní útulky odmítají.
Mým úkolem je udělat vše pro to, abych je zachránil.
PSÍ STANICE DUCA
Haló? Tady stanice Duca.
Chci co nejdřív pomoct vašemu psovi,
ale musím se ještě na pár věcí doptat.
Ne.
Protože jsem cvičitel psů, můžu pomáhat psům,
co koušou nebo i těm starším.
Tohohle pohodili na ulici
a myslím, že ho i týrali.
Je mu 14 nebo 15 let a kouše.
Sedni. Výborně!
Ukažte nadšení, když ho chválíte.
Takhle: „Super!”
Když bude dál kousat, nenajde si nový domov.
Nedáváš do toho srdce.
Ne tak polovičatě, ale pořádně.
Začal jsem zachraňovat psy, když mi krachnulo podnikání
a zažíval jsem těžké časy.
Já potřeboval zachránit sám sebe, což pro mě udělala moje fenka Duca.
Nebýt Ducy, tak bych tuhle práci nedělal.
Vítej na stanici Duca.
Potřeboval bys umýt.
Když k nám přijde pes, chci, aby si pomyslel:
„Jsem tak šťastný! Tohle je zábava!
Všechny mé špatné vzpomínky jsou pryč!“
Chci, aby jim moje péče přinesla radost.
Tohle pro ně chci udělat.
ŠIZUE FUNAHAŠI NAGOJA, JAPONSKO
V Japonsku adopční centra nedovolují lidem,
kteří jsou starší 65 let, adoptovat psy.
Rozhodl jsem se s tím něco udělat.
Můj nápad byl, aby se senioři starali o starší psy.
Tak pro sebe můžou být vzájemnou oporou.
- Dai už doma přestal čůrat. - To je skvělé.
Jo, je to hodný kluk.
Už se nepomočuje.
Momo, ty jsi taky velmi hodný.
Tak zatím.
Tady máš, Dai.
Tady máš, Momo.
Pan Takahaši mi představil dva psy.
Ze začátku se styděli.
Hlavně Dai.
Všude čůral, značil si teritorium.
Nevrč. Kdo ti říká, abys vrčel?
Navenek působí roztomile.
Ale uvnitř jsou dospělí.
Asertivní dospělí.
Rychle se rozčílíš a Daiovi pak spíláš.
To teda ne!
Celý můj život
se obklopuji psy.
Mám spoustu krásných vzpomínek.
Pom Pom.
Měla ocas, který připomínal pompony roztleskávaček.
Proto jsme jí říkali Pom Pom.
Myslím, že můj manžel je právě teď v nebi na procházce s Pom Pom.
Pom Pom mu vždycky byla nablízku.
Můj manžel trpěl Alzheimerem.
Alzheimer je nemoc, která vám postupně krade paměť.
Ale můj manžel až do své smrti nikdy nezapomněl Pom Pom jméno.
Když jsem položila manželův popel na oltář,
Pom Pom byla po jeho boku.
Zemřel a o rok později i ona.
Myslím, že si pro ni přišel.
A pak jsem tu zbyla sama.
Teď už si nedokážu představit,
že bych tu neměla
Daie a Moma.
Můj Dai je moc hodný hoch!
Dai je moje zlatíčko!
Nedá se změřit,
jak moc dokážou zvířata
zahojit lidská srdce.
Jsi roztomilý.
Dai můj!
Nechceš vodu?
Zvířata jsou učitelé.
Když zabloudíme, navedou nás na správnou cestu.
Itóši.
Miluju tohle japonské slovo.
Neznamená to jen, že máte někoho rádi nebo že ho milujete.
Znamená to,
že jste velmi vděční za jeho existenci.
A že jste s ním šťastní.
Itóši.
Takový cit k nim dvěma chovám.
Máma je terapeutka,
ale někdy jsem měla pocit, že si nemám s kým promluvit.
Máma je v tom skvělá. Bez urážky, mami.
Ale někdy
je to se zvířaty jiné,
protože někdy stačí
jen naslouchat.
Zvířata vám určitě pomáhají být přítomní.
Vždycky tu pro vás jsou, ať se děje, co se děje.
Někteří lidé zažívají smutné chvíle,
ale zvířátko jim pomáhá to nevzdat.
Opět v nich probudí chuť k životu.
CHARLOTTE COURT HOUSE, VIRGINIE
ZVĚŘINEC
Sblížím se s každým zvířetem.
RODNEY STOTTS
Hodnej kluk.
Jsou mojí terapií.
Taky tě mám rád, fešáku.
Usměješ se? Usměj se. Tak je hodná.
Ne ty, ty jedna žárlivko.
Když jsem byl malý, měl jsem želvy a ještěrky a tak.
Povídal jsem si s nimi
a slyšel je odpovídat.
V očích těchto zvířat vidíte sami sebe.
Říkám lidem, že nevím, kde bych bez nich byl.
Komunita, ve které žiju...
RODNEY STOTTS
...je v pěkný kaši. Rozhlédněte se.
Jihovýchod DC.
DC se přezdívalo „Dej se na útěk“.
Měli jsme tu největší počet vražd.
Na jihovýchodě se hodně zabíjelo.
Umřelo mi tam spoustu strejdů, tet, bratranců a sestřenic.
Rodney, jak ty ses stal členem Ochrany Země?
Co jsi dělal předtím?
Prodával drogy.
Přestane vás bavit všude s sebou nosit zbraň.
Takhle si život neužíváte.
Nemůžete být na nic hrdí,
protože to vzešlo ze zlých peněz.
Sháněl jsem byt, na který je nutný daňový formulář.
Pokud prodáváte drogy, tak ho nedostanete.
Pak se tu objevili Ochránci přírody a já se s nimi setkal.
Vysvětlil jsem jim, že blízkost k přírodě mám celý život v sobě.
Rád jsem venku a poslouchám tohle.
Ochranáři přírody začali před 30 lety.
Pracovali jsme na přítoku řeky Anacostia.
Když jsme tu řeku čistili,
začal jsem si všímat všudypřítomných zvířat, bobrů,
volavek, vran a tak.
A říkám si: „A sakra.“
Ryby, hadi, ptáci, tudy prolétají nadšení,
že si našli domov.
Lidé nemají právo to tu ničit.
Říká se: „Buďte příkladem.
Jestli chcete změnu, buďte první, kdo se změní.“
Ne, že bych zničehonic začal sekat dobrotu
a najednou se ze mě stal přírodní nadšenec.
To ne.
Pořád jsem trochu zlobil.
Přišel jsem si ke všemu časem.
Všímal jsem si a naslouchal.
To mě posunulo dál.
Jednou jsme narazili na orla bělohlavého
a přivezli ho s sebou.
Orli bělohlaví v DC. To se tu právě děje.
Budeš se o ty ptáky starat celý léto.
Až odletí, bude to jako přijít o dítě.
Viděls je vyrůstat. Teď ale opouštějí hnízdo.
Takový to bude, jo?
Jasný, přilneš k nim jak k mazlíčkovi.
Na začátku jsem byl skeptik.
Nezáleželo mi na tom.
Ale když vidím, jak se vrací, a já toho mohl být součástí...
Úplně se mi změnil pohled na svět.
Začal jsem se sokolnictvím.
Rád jsem obklopený zvířaty.
Sledování zvířat vás naučí mnohem víc,
než jakýkoli lidé nebo kurzy.
Je toho tolik, co se naučit. A od lidí mi to už stačilo.
Chceš se proletět?
Osmdesát až devadesát pět procent mladých ptáků nepřežije první zimu.
Takže sokolník je technicky vzato ochránce.
Se svým ptákem si buduje partnerství.
Protože až je teď pustíme, budou mít šanci na přežití,
na rozmnožování a udržování populace.
Nechci se ho vzdát.
Ale je v pořádku a zdravý.
Pustíme ho zpátky do přírody.
Když je čas ho pustit,
máte pocit,
že jste pomohl a přispěl.
Agnes!
Já vím, že chceš být se mnou.
To jsem já s mými dětmi.
Tím myslím i tebe, smraďochu.
Někteří z mých ptáků nemohou být vypuštěni.
Jsou zranění a tak nemohou lovit,
a proto je nemůžeme vypustit.
Jakmile dostanu nějaké zvíře, stává se součástí rodiny.
Máte doma nějakého pejska?
Máte doma zvířátka?
Když je budete mít rádi, oni vám to vrátí.
Čau, fešáku.
Co mi řekneš?
Kolik ti je?
Dvanáct.
Tak tomuhle je dvakrát víc.
A víš, co se mu stalo?
Zlomil si křídlo.
Vidíš? Takže už nemůže lovit.
Dokáže létat jen na krátkou vzdálenost.
Bude potřebovat někoho, kdo se o něj do konce života postará.
Jmenuje se Houkal.
Už je u mě dlouho.
- Proč na mě tak zírá? - Protože děláte to samý.
Budete-li na něj zírat, udělá to samý.
Nezaryje do vás svoje drápy. Nijak vám neublíží.
Nic by vám neudělal.
Dívejte.
Ví, že jsi dobrý člověk. Vidíš, jak tam jen tak sedí?
Je zticha
a ani jednou nepovyskočila.
Takže musíš být hodný, aby byla takhle v klidu.
Víš, co se tím snažím říct?
Buď vždy dobrý člověk.
- On jí. - On jí.
- Myši. - Myši.
- Krysy. - Krysy.
- Hady. - Hady.
- Veverky. - Veverky.
- A malý holky. - A malý...
Pomůžou vám, když budete mít strach,
když budete nemocní a tak. Budou tu pro vás.
Přesně tak.
Když je mi zle, moje zvířata mi pomůžou.
Za jeden rok jsem byl na 33 pohřbech.
S Houkalem jsme se na sebe podívali.
Jako by mi říkal,
že cítil všechno, co prožívám.
Bylo to okamžité spojení. Všechno se zastavilo.
Bolest, čas.
Všechno se zastavilo.
Víte, proč se tomu říká „chvíle ticha“?
Protože, co můžeš říct, aby se někdo cítil líp?
Nic.
Proto jste zticha a jen jste.
Podle mě má všechno léčivé schopnosti, každé živé stvoření, vše,
když to dovolíte.
Moje máma vždycky říkala:
„Tohle je jen skořápka.
To duše v nás žije dál.“
Jdeme.
Věřím, že má zvířata přichází z nebes.
Všechny jsem pojmenoval po někom, o koho jsem přišel.
Mám Mastifa jménem Bí.
Když jsem byl malý, neuměl jsem říct babi.
Tenhle pejsek je ona.
Chcete říct, že nevidíte toho člověka,
když se na to zvíře podíváte?
Já ano.
Pojď sem.
Mojí mámě se říkalo Dippy.
Pojmenoval jsem po ní koně. Lidé se mě ptali: „Proč?“
„Protože mi celou dobu kryla záda
a teď to budu dělat já.“
Už jen to spojení s nimi.
I když umřou, nikdy nás neopustí.
To zvíře nese duši toho,
po kom jej pojmenujete.
To je ono.
Když mi umřela máma, chytil jsem ptáka a pomodlil se.
Pak jsem jí řekl, že ji tímto ptákem propouštím.
Buď volná.
Opatruj se.
Dávej na nás pozor.
Možná jsi fyzicky mrtvá, ale v paměti zůstaneš navždy.
Někteří lidé mě poprosili:
„Hej, Rodney, můžeš příště přidat i mého syna?
Měl autonehodu a zemřel.“
Pak se přidal další:
„Matka měla rakovinu. Před dvěma měsíci zemřela.“
A tak asi za týden jsem chytil dalšího ptáka.
Odpoledne ho vypustím.
Ti, kdo chtějí někoho přidat,
tak to učiňte.
A najednou jsem měl šedesát jmen.
Máme tu pár jmen, ke kterým se pomodlíme.
„Můj strýček Ronnie,
Velký Roland, malý Roland, strýček Charles.
Strýček Rags,
Greg, Leon, Wardy, Sherman, Nevilles, Aaron, DeAnthony.“
A teď mi všichni posílají jména blízkých,
který nechávám letět s mým ptákem.
On nese jejich jména na křídlech až do nebes.
Jmenuje se Keisha po mladé dámě,
která přišla o život a pracovala se mnou
na Úřadu pro ochranu přírody.
Vypustíme ji a tím i Keishu.
Když vím, že někdo trpí,
a že pro ně můžu něco udělat, tak to udělám.
Chceme se za ně pomodlit a dát jim vědět, že je milujeme.
A jen proto, že jste pryč, neznamená, že jsme zapomněli.
Co může být blíž Bohu než pták?
Ti pak za nás Bohu šeptají do ucha.
Podívej. Usíná.
Babička naše.
Jen chce odpočívat.
Užili jsme si spolu fantastické chvíle.
Tady je můj Valentýn.
Vždy jsem se snažil, aby byla parťákem
na mé cestě životem.
Byli jsme dlouho velmi chudí.
Dělili jsme se i o plechovku tuňáka.
Zažila všechno. To dobré, i zlé.
A jsem vděčný, že mám někoho,
ano, je to někdo, kdo tu pro mě je.
Dobře. Blue, ty tu zůstaň.
Přines.
Delilah vstala a začala chodit.
A teď si nechce lehnout, což je podle mě skvělé znamení.
Chceš jít ven?
Má víc energie než za poslední dny.
Dobrá práce, D.
To je ono.
Dobrá práce, Delilah.
Bála jsem se ztráty našich zvířátek.
Jsou tak křehcí. Jako miminka nebo staří lidé.
Budí v nás pocit, že o ně musíme pečovat.
Říkala jsem si: „Bude v pořádku?
Co se stane?“
Moc mi na nich záleží.
A když pak jeden z nich zemře,
semele mě to,
protože až se vrátím domů, nebudou tam na mě čekat.
- Hodná holka. - Co to dělá?
Ta ztráta je nesmírně těžká.
Nebylo by to tak, kdyby vám na nich nezáleželo.
Bolí to tolik kvůli tomu, že vám na nich záleží.
Ahoj, holčičko.
V poledne přeběhla Janička celou zahradu, jen aby si dala meloun,
a večer najednou nechtěla jíst.
S prasetem, které nechce jíst, je něco v nepořádku.
Mysleli jsme si, že se vrátí s námi.
Jsi moje holčička?
Ale řekli nám tam,
že to nevypadá vůbec dobře.
Nechali tam Kristin, aby se rozloučila. Já se propojil telefonem.
Museli jsme se rozloučit.
Bylo to těžké.
- Jo. - Pořád je.
Měli jsme rodinnou poradu.
Nechtěli se jí vzdát.
Nefungovaly jí nožičky, takže jsme ji nechali uspat.
Rozloučili jsme se s ní.
Pak jsme ji naposled obejmuli
a oni ji pak odnesli pryč.
Je to divný,
protože to nejsou lidé.
Ale pořád je to intenzivní.
Je to stejný pocit, jako když zemře člověk.
Není to jen smutné.
Jako jejich opatrovníci je musíme vyprovodit.
Na důkaz našeho vděku.
V Japonsku mu říkáme duhový most.
A věříme, že naši mazlíčci na nás v nebi budou čekat.
Podle mě vidí duhový most.
A jakmile přes něj přejdou,
uvidí vzpomínky na své majitele a rodiny.
Určitě existuje lepší místo, než je Zem,
kde se všechna zvířata a lidé potkají
a mají se naprosto fantasticky.
Teď na nás ze shora dohlížejí.
A jestli vidíte bílé motýly,
tak jsou to mí pejsci, co umřeli.
Bylo mi ho líto. Držela jsem svého druhého králíčka.
Mluvila jsem o něm s rodiči.
A pak jsme oslavili jeho život.
A mluvili jsme o tom, jak šťastný ho měl.
Připraven?
Krasavec.
Pro mě neexistuje rozdíl mezi ztrátou milovaného člověka a zvířete.
Láska je prostě láska.
Jsou jako magické bytosti seslané dolů, aby nám pomohly naplno žít.
Prsteny!
Váš vztah bude každým dnem hlubší a hlubší.
To je švihák.
Určitě mě mají rádi.
Ale nemohou mě milovat víc, než já miluju je.
Všichni žijeme na kameni plujícím vesmírem.
Zvířata jsou ti, kteří nás dovedou k našemu skutečnému já.
To spojení a pouto je nesmírně důležité.
Opravdu cítím, že se navzájem potřebujeme.
Je fajn poznávat ostatní tvory.
I my jsme přece jen zvířata.
Dobré ráno.
Hodný kluk.
Podívej se na mě, Daisy.
Na mazlíčcích je nejlepší to, že jsou.
Chci, aby byla jedinečná, zodpovědná
a sama sebou.
Morče, které bude samo sebou.
Ty a táta jste alergičtí na kočky
- a psy, hlavně na kočky. - Hlavně kočky.
- Platíš mi pivo. - Jo.
Měla jsem rybičku, ale bohužel zemřela.
Vypustili jsme ji do moře.
Doufám, že ji nesežrali.
Pokud je prdění talent,
tak je v něm Luke mistr.
Zůstaň.
Chce něco jiného.
Hej, vrať se.
Jambi, nemyslím si...
- Je výjimečná. - A tak legrační.
Je pořád se mnou.
Divně na vás kouká.
A někdy olizuje koule u dveří.
Nemáte tušení proč.
Muselo jí přeskočit nebo nevím.
Můj kamarád DJ má asi pět psů.
A já na něj: „Pět psů?
Já mám čtyři psy, jedenáct rybiček, kočku a morče.“
On na to:
„Cože?“
Co to do prkýnka? Jak jsem přišel ke svýmu psovi?
Je to štěně, brácho.
V pět ráno přijde a žádá si jídlo,
i když ho tam obvykle už má připravený.
Pořiďte si mazlíčka. Ihned.
Pořiďte si mazlíčka.
Překlad: Slesingrova Eva