Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mamma!
Jeg hadde ønsket meg et kjæledyr lenge.
Hver gang jeg hadde bursdag, så sa jeg: "Et kjæledyr, et kjæledyr!"
Jeg tryglet og ba hele tiden, og nå er jeg så glad.
Pappa! Du har fått en valp til oss!
Det føltes så godt å ha selskap da vi endelig fikk et kjæledyr.
Huset føles mer fullt når man har dyr hos seg.
Får jeg beholde den?!
Ja da!
Her er Daisy.
- Mener du alvor? - Ja.
Du tuller, ikke sant?
Takk, mamma. Takk.
- Hei, Iris. - Hei.
Det er ganske kult av pappa å ta med alle dyrene deres hit, hva?
Ja.
Se på kameraet. Greit? Vær snill, ok?
Monty! Monty? Kom hit.
Liker du å snakke om kjæledyrene dine?
- Ja. - Vel, gjett hva.
Hele denne filmen handler om vennskapet vi deler med kjæledyrene våre.
Ja!
Greit. Kom igjen, så går vi.
- Hva er det du liker best med kjæledyr? - Kanskje jeg liker å kose med dem.
- Jeg liker å leke. - Vi har dette dyret i huset vårt.
Og vi kan få et bånd til disse skapningene.
Det er litt snålt, hvis man tenker på det, men jeg synes det er fint.
De er en gratis kilde til underholdning.
Han er veldig flink til å sove. Han er nokså flink til å gjøre triks.
- Han liker å krype i folks hår. - Hun er på en måte beskyttende.
Han er ikke alltid den glupeste.
Så vi håper fremdeles at han ikke kommer til å være sprø livet ut.
Herregud.
- Nei! Se. - Det er vanskelig.
Hvem rotet i søpla? Aries?
- Men det er verdt det. - Det er verdt det.
Det er den kjærligheten de har og den følelsen for en.
Og det føles godt å vite at jeg har en venn som alltid stiller opp for meg.
Gud tenkte: "La oss gi kjæledyrene en sjette sans."
De blir som mimeartister og tryllekunstnere i dyreform. Da har man...
kjæledyr.
Mihonka!
Vi har klesruller gjemt i bilene og rundt i huset. I mange skap.
Det er logisk å kjøpe store partier, for man bruker opp én hver dag.
-Hei, Travis. Hei, Adam. - Hei.
Takk for at dere søkte om å adoptere en hund fra oss.
Dyrlegen deres roste dere opp i skyene, og dere er jo veldig kjærlige.
Enhver hund er heldig som får bo hos dere.
Jeg føler ærlig talt at hvis noen kunne få muligheten
til å ha det vennskapet med en hund som jeg har hatt med Delilah...
Det er en ekte, solid kontakt mellom hjerter.
Det er så spesielt, og jeg vil at han også skal ha det.
Ser du det?
SATO-PROSJEKTET
Travis fortalte meg om Sato-prosjektet i Puerto Rico.
De redder hunder og gir dem nye hjem i USA.
"Hva med å adoptere en?"
Og jeg sa: "Jeg skulle overraske deg, så overraskelse! Vi gjør det!"
Hei, Baby Blue!
Si hei til pappaene dine. Si hei.
Du kunne se at han var snålingen. Og jeg bare: "Å ja. Den er den riktige."
Er du kongen av bollen? Hei, Blue. Blue! Er du kongen av bollen?
Det har vært interessant å adoptere en hund som vi ennå ikke har møtt.
Jeg fikk en melding om at Blues fly er litt forsinket.
- Med timer eller dager? - 30 minutter. Med 30 minutter.
- Jeg prøver å se hvor de skal komme fra. - Ja, lurer på det.
- Jeg tror ikke det er der, det er nok... - Sikkert fra den siden.
- Hendene mine er klamme. - Mine også.
Jeg ser dem.
Hallo.
- Hei. - Si hei til papi.
- Hei, kompis! - Sånn, ja.
- Hei, kompis. - Å, hei.
- Hei. - Å, hei. Hei.
- Herregud. - Hei, Blue.
- Jeg sender det til mora di først. - Blue. Blue, ha et flott liv, vennen min.
- Du vil få kjærlighet. Kos dere med ham. - Takk!
- Er dere...? Dere har vært her hele tiden! - Se. De adopterer også en valp.
Klar til å møte søsknene dine? Ja da.
- Den første dagen var helt fantastisk. - Og en katastrofe.
Fordi: "Vi får hunder, jippi!" Så må vi plukke opp etter dem!
"Nei."
Vi mater dem.
Jeg gir henne menneskemat, og det liker ikke faren min.
Gi... meg...
menneske... mat!
Vi gir dem vann.
Hva er det du gjør?
- Går tur med dem. - Ja, vi går tur med dem,
- Vi plukker opp bæsjen deres. - De bæsjer overalt.
Og så tråkker han i det, så vi må vaske labbene hans.
Nei!
Jeg bare...
Jeg har bare prøvd å vaske kattedoen én gang.
- Jeg skal aldri gjøre det igjen. - Jeg begynte med å tette igjen nesa.
Jeg tror jeg prøvde å sette ei klype på nesa. Men det gjorde bare vondt.
Så må man lære dem ikke å gjøre fra seg på teppene.
Å nei. Vær så snill.
Alle teppene er fjernet.
Jeg må plukke opp bæsjen i hagen. Mamma gjør ren kattedoen.
- Rhett? Hva gjør du rent? - Han gjør ikke rent noe.
Jeg setter bort oppvasken.
- Det er vanskelig å ha et kjæledyr. - Men det er en flott ferd.
Jeg jobber med å redde katter.
Jeg begynte som rapper, og nå er dette livet mitt.
Jeg hadde ikke katter selv da jeg vokste opp.
Det går bra, mamma. Det går bra.
Jeg lekte alltid ute med utekattene.
Du store.
Jeg vokste opp i et hjem med mishandling, narkotika, død.
Alt man kan tenke seg. Så jeg ville ikke gå inn i huset mitt.
Jeg følte at jeg ikke hadde noen stemme. Jeg følte at jeg ikke kunne gjøre noe.
Så man føler seg litt hjelpeløs, som om man ikke har noen.
Jeg har det samme synet på kattene.
Kom igjen, du.
Det er ingen som taler eller kjemper for dem.
Det er to der bak.
Vi fanger katter i humane feller, så de ikke blir skadet.
Vi tar dem med til klinikker for å bli sterilisert eller kastrert og vaksinert.
Så slipper de ut i kolonien igjen.
Dette hindrer overbefolkning og spredning av sykdommer.
Det går bra.
Tidligere har de bare blitt avlivet.
Han tenker nok: "Jeg tåler ikke disse menneskene. De er sprø og snåle."
Men vi er på det samme laget, vennen min.
Da jeg begynte,
så jeg en annonse på Craigslist om å hjelpe katter på et dyreherberge.
Men intervjuet gikk dårlig. Jeg gikk inn, og de hadde katter,
både kattunger og voksne, i det rommet der jeg ble intervjuet.
Så hun stiller meg spørsmål, mens jeg bare løfter opp kattene.
"Hva var spørsmålet igjen? Beklager. Katten..."
Og de bare... Jeg svarer ikke godt på noen av spørsmålene.
Men de sa: "Vi skal ansette deg."
"For vi ser vanligvis ikke folk som er så glade i katter."
Jeg var den eneste mannen som jobbet på katteavdelingen.
Alle mennene jobbet med hundene.
Og de kom bort og spurte meg:
"Hvorfor er du der med kattene?" Hvorfor ikke med hundene?"
"Jeg vil ikke jobbe med hundene."
Hunder er kule, men det var ikke det jeg ville.
Rick James var den første katten min. Rick James var den eneste rette.
På den tiden visste jeg lite om omplassering,
så jeg kjøpte Rick fra en oppdretter. Han var en renraset persisk himalayan.
Han hadde fått fjernet klørne. Jeg ante ikke at det for en katt
er som å fjerne fingertuppen for oss.
Og i løpet av den tiden jeg hadde Rick,
begynte jeg å lære litt mer om de feilene jeg hadde begått.
Det gjorde vondt. Jeg følte meg som en forelder som gjør alt galt med barna.
Kan jeg kle på meg før jeg henter deg?
Rick var mer enn "bare en katt". Han var en del av familien. Jeg var glad i Rick.
Selv ikke med foreldrene mine følte jeg den ubetingede kjærligheten.
Rick var den ubetingede kjærligheten for meg.
Jeg og en produsentvenn, Kado, kjørte et sted.
Og imens snakket jeg om Rick. Jeg snakket alltid om Rick.
Så sa jeg endelig noe, antar jeg, som uttrykte klart at Rick var en katt.
Og Kado sa: "Vent litt. Har du snakket om en katt hele denne tiden?"
Jeg trodde det var en romkamerat, broren din eller noe.
Mener du at Rick er en katt? Snakker du så mye om en katt?"
Jeg er glad i deg.
Jeg har fremdeles ikke hatt en annen katt som koser som Rick.
Og hver gang jeg løftet ham opp, gikk han alltid mot dette øret og slikket det.
Bare dette. På denne siden. Hele tiden. Det var hans greie.
Straks jeg løftet ham opp, slikket han meg på dette øret. Nesten som en hilsen.
Hva skjer, gutt? Hva skjer, kompis?
Jeg var så glad i den fyren. Han forandret livet mitt.
I en perfekt verden skulle jeg ønske at alle kattene hadde hjem.
Men mange av dem vil ikke være i hjem. De vil være ute og gjøre sin greie.
Så jeg jobber med flere fosterhjem og adopsjonsbyråer.
Til de situasjonene der det er en supervennlig katt som kan sosialiseres.
Og som vil ompelseres til et varig hjem. Det er "ompelseres", altså.
Hva gjør du her borte?
Hei, Alanis!
Alanis... Jeg var ute
og satte opp ei felle, og hun hoppet opp i armene mine.
Vil du være med kongen?
Og jeg ville prøve å adoptere henne bort.
Jeg sier fra til alle som kommer for å hente katten jeg døpte Alanis Mjauissette:
Hun er søt. Hun er veldig pen. Jeg liker henne.
Jeg adopterer ikke denne katten. Jeg kan ikke adoptere denne katten.
Herregud. Så nei.
Ikke... Jeg adopterer ikke denne katten.
Én uke senere er det: "Dette er Alanis Mjauissette. Hun er ungen min."
Greit. Ja vel.
Hun valgte meg. Hun adopterte meg. Sånn fikk jeg Alanis.
Jeg har alltid vært den snåle blant vennene mine og i familien min.
Alle som kjenner meg, vil si: "Sterling har alltid vært snål."
Hva i helvete er det du glor på?
For meg har dating vært sprøtt, for jeg gikk ut på dater,
og det var først neglene, og så antrekket mitt.
"Greit, du er litt... litt annerledes." Så ser de katten min og tenker:
"Det holder. Jeg fikser ikke dette. Du er for mye.
Jeg vil ikke date en mann med katter."
Det var en artikkel som sa at på datingapper
vil kvinner avvise en mann som hadde en katt på profilbildet sitt.
Det var ikke tiltrekkende. Det var ikke maskulint nok.
Og med en gang sa jeg og min kompis Nathan:
"Vet du hva? Jeg har vært gjennom det, og jeg er lei av det."
Hvis du er en enslig som er glad i katter og på jakt etter "en mauende god date",
finnes det en app for det.
- Virkelig? - Ja!
Så vi startet Tabby Dates.
En datingapp der katteelskere kan treffe andre katteelskere.
- Å, se! - Se hvem som er her.
Det er fett å være sammen med Deb, for hun er et kattemenneske.
Hun er like glad i katter som meg, om ikke mer.
Hun er dyrepleier på en katteklinikk. Hele denne greia er... Det passet godt.
Alle er ikke glade i katter, men jeg vil være med på å forandre det.
De er mer oppmerksomme på en enn noen andre.
Å ha noen å kose med, å snakke med, og noen som er ubetinget glade i meg,
hjalp meg gjennom mye. Den kjærligheten.
Jeg hadde Rick i 13... 13,5 år var Rick sammen med meg.
Han gikk bort på bursdagen min den åttende januar.
Og jeg bestemte meg for å feire Ricks liv og livet mitt på hver bursdag.
RICK JAMES FOR ALLTID!
For mye av denne ferden jeg er ute på, er så sterkt knyttet til Rick.
Vær så god, vennen min. Du er hjemme igjen. Jeg sa vi var på samme lag.
Bak på bobilen min er det et stort bilde av Rick James' ansikt.
Det er til minne om ham.
"TIL MINNE OM KATTEN RICK JAMES"
Han dekker ryggen min. Han passer alltid på meg.
Han kommer bare bort, slikker meg og gjør sånn når jeg er trist eller sint.
Og jeg løfter ham opp og koser med ham. Det får meg til å føle meg bedre.
Jeg er glad i at de er med en hele livet. De er bestevennene ens.
Fram med neven.
Hvis jeg tenker på noe, og jeg vet at hvis jeg sa det til pappa,
så ville han sagt: "Tenk på det positive."
Men hvis jeg sier det til hunden min, sier hun: "Jeg forstår helt hva du mener."
Det gjør at jeg ikke er ensom. Jeg har alltid noen sammen med meg.
De vil ikke forlate meg. De blir ikke lei meg, i motsetning til noen venner.
Mennesker kan lissom si: "Nei, jeg vil ikke gjøre det."
Men katter kan si: "Ja, jeg gjør det."
Jeg liker egentlig ikke å leke med broren min. Jeg synes det er kjedelig.
Og det er mye morsommere når jeg leker med Coco.
Hvis jeg gråter, så gråter Toasty.
Et dyr som bare er ubetinget glad i en...
Det skaper et bånd til en som man bare ikke kan bryte.
Hvis man har et ekte bånd til dem, så er de kjæledyret ens.
KYSTEN AV CATALONIA I SPANIA
Nirvana!
Jeg husker at da jeg var ti år gammel...
så jeg en Indiana Jones-film, og jeg ville også ut eventyr.
Jeg måtte slokke tørsten på eventyr, og jeg visste at jeg hadde så mye å lære.
Jeg bestemte meg: "Greit. Jeg tar kysten av Catalonia, fra Barcelona."
Og jeg fulgte kysten av Frankrike og Italia.
For meg var det tydelig at når man drar alene ut på en ferd
der man ikke kan stole på noen andre,
sånn at man bare er ansvarlig for det som skjer med en selv...
Hva er da det verste?
Jeg var kanskje litt ensom. Lissom: "Hva gjør jeg her?
La jeg for store planer? Hadde jeg for store drømmer?"
Og så visste jeg ikke at Italia hadde så mange småting som ventet på meg.
Jeg ser en liten hund midt i gata som går mellom de to filene.
Hun var veldig glad for å se meg. Jeg så det på logringen.
Glad for å se noen, men samtidig klarte hun ikke folk.
Og hun bare... stakk av. Jeg sa: "Greit..."
Jeg tenkte allerede på om jeg skulle ta med meg hunden.
Når man får noe på samvittigheten...
Først dro vi til dyrlegen.
Og jeg spurte: "Kan du fortelle meg hvor stor denne hunden vil bli?"
For jeg reiser i kajakk, og vekta er viktig for meg.
"Nei, hun er kanskje ti måneder gammel. Kanskje ett år. Men hun blir ikke større."
Jeg sa: "Perfekt. Så sju kilo. Greit. Det er bra."
Jeg satte henne i kajakken. Vi padlet litt.
Problemet var at hun ble litt sjøsyk i begynnelsen.
Akkurat da fant jeg en fisker med mange hunder.
Og fiskeren sa til meg: "Du trenger ikke bekymre deg for noe.
Hunden vil snart forstå at dere skal ut på havet.
Hun vil overvinne sjøsyken fordi hun vil være sammen med deg."
Alt forandret seg. Nirvana begynte å nyte det.
Og vi begynte å finne ut av det å ha et nytt besetningsmedlem om bord.
Jeg måtte også forandre litt på rutinen min når det gjaldt padlingen.
Jeg ville ikke padle mer i grov sjø.
Jeg valgte å padle kortere avstander der det var mulig.
Så Nirvana kunne ha det litt mer behagelig.
Sommeren nærmet seg, og det ble varmere.
Jeg måtte lage en skygge til henne, for hun kan ikke gå med hatt, som jeg gjør.
Jeg fant ut hvordan man setter opp en liten pinne med et kors,
og så en trekant av et materiale jeg hadde til overs på kajakken.
Dermed ville hun ha perfekt skygge på de varmeste dagene.
Jeg måtte ta på henne redningsvesten.
Om vinteren ble hun kald hvis hun var for våt.
Så jeg måtte finne en drakt som beskyttet mot vinden og var vanntett.
Jeg fant ikke ut av... lydigheten. Kommunikasjonen funket ikke for meg.
Så traff jeg noen som lærte meg å forstå hunder.
At de stammer fra ulver. De trenger en flokkleder.
Og jeg må være flokkleder for Nirvana, selv om det bare er en flokk med to.
En dag lærte jeg henne "sitt".
Den neste dagen var det "gå". Dagen etter lærte jeg henne "hopp i kajakken".
Og på bare en halv måned hadde hun lært så mange ting.
"Hopp ut av kajakken." Og når hun var på land, sa jeg: "Gå dit!"
For det betyr: "Fortsetter du, finner du bare vann. Og da må du hele veien rundt."
Nei, nei! Gå dit!
"Gå dit."
"Kom hit, og hopp på igjen."
Den lista jeg lagde, fikk vi til på et par dager.
Og vi er oppe på 90 ord, eller noe sånt. Jeg likte at vi var et lag.
Ja, jeg kunne dele disse fine stundene med henne.
Det var kanskje en fin solnedgang. Eller så våkna vi i teltet sammen.
Hopp! Hopp!
Det var veldig fint å ha en fast følgesvenn med overalt.
Jeg var ikke alene lenger. De fire årene vi padlet kajakk sammen,
gjorde meg trygg på at vi kunne være hvor som helst og jeg kunne klare alt.
Hun er bare veldig glup. Ja, hun er bemerkelsesverdig.
Hun kan gjøre ting som andre hunder ikke kan.
Hils på Goku. Han ble etterlatt utenfor her.
Nirvana var veldig nysgjerrig på den lille katten.
Og jeg sa bare: "Greit. La oss se hva som skjer hvis jeg setter dem sammen."
Det er utrolig hvordan Nirvana... hadde morsinstinkt.
Jeg kunne se det etter bare 15 minutter. Hun sa: "Oi, jeg må ta meg av dette."
Og så... Nirvana.
Goku, den lille katten, begynte å lete etter magen og de små brystvortene hennes.
Det er naturlig. Det er instinkt. Og jeg tenkte: "Greit."
Men etter to dager kom det melk ut av Nirvanas bryster.
Så vi lot bare naturen gå sin gang.
Det var snålt, men det skjedde da de fikk så god kontakt.
Goku.
Og plutselig var vi tre.
Bli.
Sitt.
Gi Goku et kyss.
Dyr har instinkter som ingen har lært oss. Men de vet hvordan ting gjøres.
Jeg lurte på hvordan Nirvana utviklet alle disse instinktene.
For hun gjorde det med så mye kjærlighet.
Goku.
Etter kajakkturen tenkte jeg for meg selv: "Jeg har lang erfaring med havet."
Jeg bestemte meg for å ta med folk ut for å se på hvaler i Barcelona.
Nirvana er også med. Og hun liker turene når vi ser hvaler eller delfiner.
Hvor er delfinene? Se på delfinene.
- For en skjønnhet. - Jeg har vært veldig heldig.
Jeg har sønnen min Joe sammen med partneren min Ava.
Forsiktig, forsiktig. Sånn.
Kom hit. Kom hit og legg deg ned.
Å ta ansvaret for noen andre,
passe på at det andre vesenet er trygt, friskt og alle disse tingene...
Dette var helt klart noe jeg utviklet med Nirvana.
Vi har lært mye sammen.
Jeg var ganske tilfredsstilt da ferden min tok slutt.
Så fint.
Så vakkert. Ikke sant? Så vakkert.
Vi er en større familie nå. Denne gangen er også et eventyr...
men det skal vare resten av livet.
De er faktisk ganske glupe. Og jeg tror vi kan undervurdere hvor mye de vet.
En gang snakket jeg med Kayla om noe, og da bjeffet hun faktisk.
Og jeg sa: "Så du kan forstå meg?"
Bæsjer du? Å ja?
- Vi snakker bare med dem. - Ja, vanlig, som dette.
- Og de forstår det! - De forstår noe av det.
Det føles som om hun er et ekte menneske.
Det er ikke verdt det. Det er ikke verdt det. Nei.
Hvorfor er du sint? Fordi vi lot deg...? Vi lot deg bare sitte i buret et øyeblikk!
- Jeg tror de sier: "Jeg er sulten." - "Jeg trenger mat, ellers dør jeg."
Jeg føler at de snakker til meg på en måte som bare jeg kan forstå.
Litt sånn.
Og han kommer rett bort til meg.
Her kommer han! Flink gutt!
Hei, Bilbo!
Hunden min heter Bilbo. Jeg har hatt ham nesten hele livet.
Ferdig!
Jeg husker at jeg var i oppkjørselen, og mor kom bort til meg med Bilbo i armene.
Og jeg bare glodde på ham.
Både jeg og Bilbo har leppe-ganespalte.
Og den hunden var bare min fra det øyeblikket jeg så ham.
Ingenting kunne forandre det. Vi fikk kontakt med en gang jeg så ham.
Han var opprinnelig fostervalp.
Men da vi endelig møtte drømmehunden min,
sa moren min: "Herregud. Vi må beholde ham."
Å ha en hund som har den samme tilstanden som meg, er veldig godt.
Vi måtte begge ta noen operasjoner. Så han forstår meg bare så godt.
Men etter nesten alle operasjonene ligger han oppå meg og blir der hele dagen.
Man har den følelsen. Hunden ens er der sammen med en, og han er så glad i en.
Han tenker nok i dette øyeblikket:
"Jeg er glad for at jeg ble valgt av dette mennesket."
- De er lissom bare... De er som venner. - Nære venner.
- De er en del av familien. - Hunder er som mennesker.
Ja, de er en del av familien vår.
Vi er søsken, og de er søsken, så...
Moren vår lar oss lissom ta oss av hver vår.
Ja, broren min tar seg av Milo... og jeg tar meg av Morchi.
Noen ganger blir de irritert på hverandre.
Hvis hunden min Daisy får oppmerksomhet og så kommer Goose,
glefser hun til ham fordi hun vil ha all oppmerksomheten.
De lekeslåss hele tiden! Hver eneste dag!
Jeg tuller ikke. Bokstavelig talt.
Det er snålt forhold.
Cooper liker den andre hunden min. Den andre hunden min liker ikke ham.
Du får ikke straff hvis du sladrer på broren din eller søstera di.
Da vi fikk lillesøstera mi Bella, tisset Arthur i barnesenga hennes.
Kanskje han ville fortelle henne: "Jeg er den eneste babyen i huset."
Jeg har lært av kjæledyrene mine at det kan være slitsomt å ha søsken.
Men iblant skjer de søteste ting.
Vi går denne veien, Blue.
Kom igjen. Det er den nye søstera di!
- Jeg tror ikke han har truffet katter før. - Hvem er det? Hva?
Hun har ansienniteten. Hun er sjefen i huset. Ja da.
Ja da.
Delilah er virkelig ungen min. Hun er min førstefødte.
Hun bodde hos moren min en stund, og hun har en hund. De er så glade i hverandre.
Å ha en ekstra hund i huset for å gi henne en ny vår,
mer energi mens hun blir eldre, er jo det vi håper på.
Hun er 17. Og jeg vil la Travis fokusere på den nye valpen
Jeg skal fokusere på Delilah. Og bare sørge for at jeg er ansvarlig.
- Valpeenergien blir interessant. - Ja da. Jeg tror det vil muntre henne opp.
Kaffe med Blue. Morgenkaffe med Blue.
Hva er det? Hva?
Jeg visste jeg ville knytte bånd til ham, men ventet ikke at det skulle gå så fort.
Hent den!
Det ser ut til at han vil rive huset mitt, så...
Han får gjøre som han vil. Se på det der.
Skal du si nei til ham til slutt?
Jeg har prøvd ikke å blande meg i treningen din.
Nei, Blue. Nei.
Hvor skal du med det der?
Nå har du satt deg fast.
Ja. Jeg er her! Jeg er rett her!
Å, du store. Du fant ut av det. Kjære vene. Greit. Der har vi det.
La oss hente bæsjposene. Bianca?
Jeg vet det. Han er veldig snål. Kom igjen, Bianca.
Du må være snill. Han vil bli bestevennen din en dag.
Det gamle ordtaket sier: "Hunden er menneskets beste venn." Bokstavelig talt.
Hva er den beste typen kjæledyr etter din mening?
Først bør man få seg hund, for hunden er det mest populære dyret.
Fugler har 16 % av den samlede populariteten.
Katter har 38. Hunder har 59.
Marsvin, mus og andre typer gnagere har 20.
Så... Jeg går heller fra nederst til øverst.
Edderkopper: fem eller ti prosents popularitet.
Katter har 3...8 prosent av populariteten.
Å, marsvin og sånt. De er de søteste.
Eller en hamster. Hamstere er enda mindre og lettere å ta vare på.
Marsvin er større, men søtere. Eller jeg tror egentlig de er like søte.
Så hvis man vil ha noe søtt hele livet,
så få enhver gnager, unntatt ei mus.
INGEN MUS!!!
Jeg har vel alltid ønsket meg en gris, fra jeg så "Babe" og "Charlottes tryllevev".
Jeg leste om en spesiell type som ikke kom over 10-12 kilo.
Og jeg sa: "Det skal jeg gjøre."
Så jeg hentet barnet mitt. Og der var han. Og skrek.
Jeg tenkte: "Du store min! Jeg er forelsket."
Han veide rundt to kilo. Så stor. Ja, han var knøttliten.
Jeg undersøkte det, og de sa: "Griser er flotte kjæledyr. Veldig glupe. Renslige."
Jeg tenkte: "Hvorfor skal jeg få en hund hvis jeg får en enda bedre gris?"
Man kan få en gris som forblir liten, er superrenslig og superglup.
Jeg tenker: "Hvorfor får ikke folk bare disse 11 kilo tunge grisene?"
Og så ble Ziggy voksen.
Greit. Det er bra, sir.
Ziggy er stor, men han er formelt sett en minigris.
Han er fremdeles under grensa på 136 kilo, så han er...
- Så vidt. - Ja, han veier 135 kilo.
Jeg har ham nå. Han er min, og jeg er glad i ham.
Hva er nå Winston Churchill-sitatet?
"Hunder ser opp til deg, katter ser ned på deg, griser behandler deg som likemenn."
Og man må behandle dem som det.
Snurr rundt. Ziggy, snurr rundt.
Griser er glupe. De er omtrent like intelligente som en fireåring.
Ta den bøtta, vennen min.
Vi beskriver alltid Ziggy som en smårolling i grisedrakt.
- Ziggy! - Han er det rene kaoset.
Å, ungen min!
Den mest rampete tingesten jeg har sett. Det er bare sånn livet er med Ziggy.
Når som helst kan det bli det mest uforutsigbare "Zig-showet".
Hvem veltet eskene?
Men jeg er også rampete. Jeg føler at han har det fra meg.
Garantert.
Å bli kjent med ham og hvor kompleks han er, og hvor full av følelser han er,
forandret perspektivet mitt på alle dyr.
Det huset vi leide... De bestemte seg for å selge huset.
Og de ga oss seks måneders varsel.
Men vi fant ikke noe som ville fungere for Zig.
Så vi bestemte oss for å kjøpe en bobil og finne ut av resten på veien.
Ja. Vi brukte to år på å reise rundt i landet.
- Finne arbeid underveis. - Ziggy ble universets midtpunkt for oss.
Vi valgte alt ut fra det vi visste at han likte.
Og så begynte vi å jobbe frivillig på forskjellige dyreherberger langs veien.
Vi jobbet der i en måned. Opplevde andre dyr. Vi lærte mye.
Og når vi reiste, ville folk treffe den berømte grisen Ziggy.
Han fikk brukbart med følgere. 50 000 mennesker på sosiale medier.
Det hjalp oss i gang. Å ha en base av givere og starte et dyreherberge.
Og nå redder vi dyr på vegne av ham.
ZIGGYS TILFLUKTSSTED GÅRDSHERBERGE
Zig? Skal jeg spille litt spamusikk, vennen min?
Skal jeg brenne røkelse? Hva vil du, Zig?
Vi behandler alle dyrene våre som vi behandler Ziggy.
Ja da! Der er ungene mine!
Han la lista for oss for hvordan vi vil ta oss av dyr
og hvordan vi vil organisere oss.
Hei, Hannah! Hvis du ser på Hannahs bakbein...
ser du at de ikke er riktig formet. Få se på beinet ditt. Få se på det.
Hun ble funnet av en som redder fugler i Montana.
Og hun kontaktet alle omplasseringssentre for griser i landet.
Alle sa: "Hun blir stor. Beina hennes vil ikke tåle det. Like godt å avlive henne."
Filosofien vår er at om hun er glad i dag, så kan hun like godt få en dag til.
Hun er på det 14. paret med sko. Så langt er hun rundt to og et halvt år gammel.
Hun har det bra.
Vi prøver i stadig større grad å få dekket den daglige driften
ved hjelp av frivillige, ansatte og sånt.
Hei, kompis!
Dyr med spesielle behov tar opp det meste av tiden vår.
Løytnant Dan! Er han ikke kul?
Han har ryggmargsbrokk. Ryggraden er vridd, men han er tøff.
Jeg er stolt av ham. Jeg er stolt av dem alle.
Du vil ikke la denne remsa gå ned under beinstumpen.
Vi har fått et godt forhold til erfarne veterinærer på gårdsdyr.
Det er få som har laser, og det er få som har proteselaboratorier.
Så når man har de ressursene, blir det enda vanskeligere ikke å ta ansvar
når det dyr med spesielle behov trenger et hjem.
Hvem er sulten? Vil du ha frokost?
- Er du sulten, mister? - Du store, Jambi!
- Det er på tide å feste, folkens! - Kom igjen, Ziggy.
Du vil få fartsbot i dag!
Den første kvelden vi møttes, snakket vi om at barn ikke ligger i kortene.
- Og der er Mo! Han er Supermann. - Ja, vi liker de firebeinte ungene.
Han er så glad i å bli klødd på halsen.
Vil du hjelpe til, Willy?
Vil du jage meg? Kom igjen. Kom igjen, da.
Det er mye sorg, men det er også mange spesielle øyeblikk.
Kom igjen, kompis. Kom igjen, lille mann.
- Sånn, ja. Sånn, ja. Flink gutt. - Han er så snill.
- Hei, vennen min! - Mange av dem er her på lånt tid.
Vi fikk Zippy for ett år siden.
Hva er det du gjør, Zippy?
Hun var lam fra... De har jo egentlig ikke liv. Men fra livet og ned.
De som ga henne til oss, sa at de kalte henne Zippy fordi hun løp rundt overalt.
Men den første uka hun var her, bare... Du vet, Zippy suste ikke rundt da.
Hun pustet ikke godt. Og en morgen var pusten blitt mer anstrengt.
Så vi kjørte henne til NC State i all hast, og Zippy sluttet å puste.
De slengte henne i et oksygenkammer, og hun var der i to uker.
Hun klarte seg. Hun er en overlevende fra intensiven.
- Hun ser mye bedre ut. For... Bare energi. - Hei, Zippy.
Hun kom seg gjennom det, og jeg bare: "Hun er uovervinnelig."
- Den lykkeligste, lille grisen. - Lykkeligste, søteste og morsomste grisen.
Hun løp så fort at rumpa hennes knapt var i bakken.
Det var nesten som om hun svevde litt over bakken.
Det er som når du ser folk stå på vannski, og de bare...
Hun lekte så voldsomt. Hver dag, hele dagen. Først ut, sist inn.
Hvordan skal du komme deg ut derfra? Kan du si meg det?
Så må vi hente henne og bære henne inn, for hun vil bare fortsette å leke.
Liker du det?
Hun er bare en vakker sjel.
Du er den raskeste svømmeren, vennen min! Du må være med i OL! Greit?
Dette er den eneste vannparken i verden for griser.
Hvis Ziggy er her, så går ikke de andre grisene uti.
For han slipper dem ikke til. Unntatt Zippy.
Du er så kjapp!
Ziggy er svak for henne.
Hvor er Zig? Kom igjen, Zig!
Alt dette er bare for å forlenge et liv som er verdt å leve.
- Hun er glad i det. - Jeg vet det.
Ofte, når disse dyrene kommer til oss, er de ødelagt på alle måter.
De har ødelagte bein. De har ødelagte sjeler.
Og det beste er å se at de blir leget på alle måter de kan.
Når de lærer å stole på hverandre, og tillit blir til kjærlighet.
Det er utrolig å gi et dyr et bedre liv. Og de vil nok hjelpe en å få et bedre liv.
For de forstår hvordan det er å ha det vanskelig.
Søskenbarna våre omplasserer katter.
Så de sa: "Hei, er dere interessert i å få noen katter?" Og så adopterte vi dem.
Mens jeg var i mammas mage, dro bestemor og bestefar til...
herberget. Ja, herberget.
Og de fant noen søte hunder som satt ved siden av hverandre.
- Og de bestemte seg for å få dem. - Han kom til meg med en gang vi fikk ham.
Og jeg føler at vi har hatt et veldig spesielt forhold
helt fra jeg først så ham.
De fleste tror at eldre hunder og eldre katter
ikke er like verdifulle.
Men de er fantastiske. Like fantastiske som yngre hunder.
Jeg tar meg av hunder som andre dyrehjem ikke kan ta inn.
Oppdraget mitt er å gjøre alt jeg kan for å redde dem.
Hallo? Dette er Dog Duca.
Jeg vil hjelpe hunden din så fort jeg kan, men først har jeg noen spørsmål.
Nei.
Siden jeg er hundetrener, kan jeg hjelpe hunder som biter,
eldre hunder og så videre.
Denne var forlatt.
Og jeg tror at han var blitt mishandlet.
Han er rundt 14 eller 15 år gammel, og han biter.
Sitt. Veldig bra! Veldig bra!
Vis at du er opprømt når du roser ham. Sånn: "Ja!"
Han vil ikke finne et nytt hjem hvis han fortsetter å bite.
Du legger ikke hjertet ditt i det. Ikke et halvhjertet "ja, ja...", men "ja!"
Jeg begynte å redde hunder etter at bedriften min gikk konkurs,
og jeg fikk det vanskelig.
Jeg måtte selv reddes, og det gjorde hunden min Duca for meg.
Uten Duca ville jeg ikke hatt denne jobben.
Velkommen til Dog Duca. Går det bra? Han trenger en vask.
Når hunder kommer til Dog Duca, så vil jeg at de skal kunne si:
"Jeg er glad! Dette er gøy!"
"Alle de vonde minnene mine er borte!"
Jeg vil ta vare på dem, så de kan føle denne gleden.
Jeg vil gjøre dette for dem.
I Japan lar ikke omplasseringssentre
folk som er 65 og eldre å adoptere hunder.
Jeg ville gjøre noe med dette.
Tanken min var at eldre mennesker kunne ta seg av eldre hunder.
På denne måten kan eldre mennesker og eldre hunder støtte hverandre.
- Dai har sluttet å tisse i huset. - Det er flott.
Ja, han er en flink gutt! Ikke mer tissing overalt.
Du er også så veloppdragen, Momo.
Ses senere.
Vær så god, herr Dai. Vær så god, Momo.
Herr Takahashi kom hjem til meg med to hunder.
De var sjenerte i begynnelsen. Spesielt Dai.
Han tisset overalt og markerte revir.
Ikke knurr. Hvem har bedt deg om å knurre?
På overflaten virker de søte. Her inne er de voksne.
Bestemte voksne.
Man blir fort hissig av å kjefte på Dai. Nei!
I alle de dagene jeg har levd...
har jeg alltid hatt hunder. Jeg har mange gode minner.
Pom-pom. Hun hadde en hale som så ut som pom-pomene til en heiagjengleder.
Derfor kalte vi henne Pom Pom.
Jeg tror at mannen min går en tur med Pom Pom i himmelen akkurat nå.
Pom Pom var alltid sammen med ham.
Mannen min led av Alzheimers.
Alzheimers er en sykdom som gradvis tar hukommelsen fra en.
Men mannen min glemte aldri Pom Poms navn så lenge han levde.
Da jeg satte min manns aske på alteret,
ville ikke Pom Pom gå fra et bilde av mannen min.
Han døde, og ett år senere døde hun.
Jeg tror at mannen min kom for å hente henne.
Og så var jeg alene.
Nå, med Dai og Momo...
Det å ha dem i nærheten er virkelig
noe jeg ikke kan leve uten.
Når vi tenker på i hvor stor grad dyr
har helbredet menneskehjertet,
så er det helt umåtelig.
Du er søt.
Vil du ikke ha vann?
Dyrene er her for å undervise oss.
Når vi er på ville veier, minner de oss på hvordan vi skal være som best.
Itoshii.
Jeg er så glad i det japanske ordet.
Det betyr ikke at man bare liker noen eller at man bare elsker dem.
Det betyr at man er veldig takknemlig...
for at de fins.
Og at de gjør en lykkelig. Itoshii!
Det er den følelsen jeg har for de to.
Moren min er terapeut,
men noen ganger følte jeg at jeg ikke kunne ha noen å snakke med.
Mamma er veldig flink til det. Det er ikke vondt ment, mamma. Men...
noen ganger går kjæledyr enda lenger, for noen ganger er det å lytte...
Bare det å lytte er nok.
Dyr hjelper en med å være til stede.
De er alltid til stede for en i øyeblikket, uansett situasjon.
Noen blir veldig triste i livet sitt.
Og når man tar med seg et dyr, holder det en i gang. Får en på rett spor igjen.
CHARLOTTE TINGHUS
DYREHUS
Jeg knytter bånd med alle dyr.
RODNEY STOTTS CHARLOTTE TINGHUS I VIRGINIA
Flink gutt. Flink gutt.
Det er... terapien min, på en måte.
Jeg er glad i deg også.
Kan du skjære grimaser? Nei, skjær grimaser. Flink jente.
Ikke du. Ikke du, sjalu.
Jeg hadde skilpadder, øgler og alt da jeg var barn.
Og jeg satt der inne og snakket med dem og jeg hørte dem snakke til meg.
Når man ser dyret inn i øynene, ser man seg selv.
Jeg sier til folk at jeg ikke vet hvor jeg ville vært uten dem.
Det lokalsamfunnet jeg bor i... Vi har alle et herpa liv. Bare se på dette!
Det er sørøst i DC.
DC var kjent som "Dodge City". Vi hadde de høyest drapstallene, og sånt.
Det var mange som ble drept i kvadranten Southeast, øst for elva.
Så jeg vet at det var mange dødsfall. Onkler, tanter, søskenbarn.
Rodney? Hvordan kom du til Jordens bevaringskorps?
- Hva gjorde du før du kom hit? - Solgte stoff.
Man blir lei av å gå ut av døra og alltid måtte ha med seg et våpen.
Man kan ikke nyte livet. Man kan ikke være stolt av noe man har,
fordi det var skaffet på ulovlig vis.
Jeg dro for å få en leilighet. Man trenger en skatteattest.
En som selger stoff, får ingen skatteattest.
Jordens bevaringskorps ringte, og jeg hadde et lite intervju med dem.
Forklarte dem at hele denne naturgreia alltid har vært en del av meg.
Jeg liker å være ute. Høre på dette.
Bevaringen begynte for 30 år siden. Vi ryddet i ei bielv til Anacostia-elva.
Da vi begynte å rydde i elva...
Jeg er dyreavhengig, så jeg begynte å se bevrer og herodiashegrer,
ørekyter og alt dette. Og jeg bare: "Å nei."
Fisker, slanger og fugler kommer gjennom her.
De liker å ha hjemmet sitt her. De har ingen rett til å ødelegge det.
De sier: "Gå foran med et godt eksempel."
Man må være den første som forandrer seg.
Så det var ikke det at jeg sluttet å gjøre noe ondt, plutselig ble naturgal og...
Nei. Nei. Jeg drev fremdeles med ting, og sånt.
Jeg tror bare at jeg ble velsignet med at jeg begynte å lære visse ting,
se ting og høre på de menneskene.
Det lærte meg noe. Og det endte opp med at vi hentet hvithodehavørnen tilbake.
Gjeninnførte dem i Washington-området.
Hvithodehavørner i D.C. Det er her alt fins! Det er her alt skjer.
Man bruker hele sommeren på å ta seg av disse fuglene.
Når de drar, blir det som å miste barnet ens.
Man har sett dem vokse. Nå må de klare seg alene.
Syns du det?
Ja, man blir knyttet til dem. Som et kjæledyr.
Jeg var en av skeptikerne da det begynte. En av tvilerne. Det betydde lite for meg.
Men å se dem komme tilbake og vite at jeg var en del av det...
Jeg har et annet syn på livet. Et helt annet syn på livet.
Jeg begynte med falkejakt fordi jeg er glad i å være omgitt av dyr.
Man lærer så mye mer av dem, av å se på dem,
enn jeg har lært av folk. Om overlevelse og alt.
Det er bare for mye å lære. Og jeg tror at jeg har lært nok av folk.
Vil du fly opp hit?
85-95 % av ungfugler overlever ikke den første vinteren.
Så falkonerer, teknisk sett, enten de vet det eller ikke, er naturvernere.
Og man bygger opp et partnerskap med fuglen.
For når vi nå slipper dem ut, får de en sjanse til å overleve,
formere seg og holde en bestand i live.
Jeg vil ikke slippe ham fri. Men han er fin og frisk.
Vi skal slippe ham fri, ut i naturen igjen.
Når det er på tide å slippe fri fuglen, når man slipper fuglen, så føler man:
"Ja, jeg hjelper til. Jeg gjorde min lille del."
Agnes!
Du liker ikke å være borte fra meg. Jeg vet det.
Dette er meg og babyene mine. Jeg vet det. Med ditt stinkende jeg.
Noen av fuglene jeg har, er fugler som ikke kan slippes fri.
De er blitt skadet. De kan ikke jakte selv lenger.
Så de kan ikke slippes fri.
Et dyr blir en del av familien min i det øyeblikket jeg får det. Øyeblikkelig.
Disse fuglene er akkurat som... Har dere en hund hjemme?
Noen kjæledyr? Er dere glade i kjæledyret, så vil kjæledyret alltid være glad i dere.
Skjer'a, tjukken?
- Hvor gammel er du? - 12.
12? Denne fuglen er dobbelt så gammel som deg.
Og vet du hva som skjedde med ham? Han brakk vingen.
Ser du dette? Så han kan ikke jakte mer. Han kan bare fly et kort stykke.
Så han vil trenge at noen tar vare på ham resten av livet.
Han heter "Herr Tut". Jeg har hatt denne fyren veldig lenge.
- Hvorfor glor den på meg?! - Fordi du ser på ham.
Han kan da se på deg når du ser på ham.
Han vil ikke stikke klørne i deg. Han vil ikke prøve å skade deg.
Han ville ikke gjort deg noe. Se her. Kom hit.
Hun vet at du er et godt menneske. Ser du at hun bare sitter? Ikke noe bråk.
Hun har ikke hoppet av hånda di etter at hun ble satt der.
Så du må være et godt menneske for at hun skal forbli der.
Så du vet hva jeg ber deg om å gjøre nå? Forbli alltid et godt menneske. Greit?
- Han spiser... - Han spiser...
- mus... - mus...
- rotter... - rotter...
- slanger... - slanger...
- ekorn... - ekorn...
- småjenter... - små...
De gjør alt bedre når man er redd, syk eller redd for noe. Man henter ham...
Ja da.
Hvis jeg har det vondt, vil dyrene mine få meg i bedre humør.
Det ble til at jeg gikk i 33 begravelser på ett år.
Og det var som om... Tut. Han og jeg bare så på hverandre.
Det var som om han fortalte meg at han følte alt jeg gjennomgikk da.
Det var et øyeblikkelig bånd. Alt stoppet bare.
Smerter, tiden, hva man enn vil kalle det... Alt bare stoppet.
Vet du hvorfor det heter "et øyeblikks stillhet"?
For hva kan man si som virkelig gjør at noen får det bedre?
Ingenting.
Så det er derfor man bare er stille. Bare er til stede.
For meg har alt helbredende evner. Alle levende skapninger,
alle... hva som helst, hvis man tillater det.
Mora mi pleide alltid å si:
"Det fysiske skallet vi er i, er nettopp det." Det er ånden som lever videre.
Kom igjen.
Jeg tror at dyrene mine kom fra det guddommelige.
Jeg har oppkalt så å si alle etter noen jeg har mistet.
Jeg har en boerboel som heter Buma.
Som gutt klarte jeg ikke å si "bestemor".
Så denne hunden, Buma... Det er den du er.
Sier du at du ikke ser den personen når du ser på dyret? Det gjør jeg.
Pro, kom hit.
Mora mi ble kalt for Dippy.
Så jeg fikk en hest som het Dippy. Folk sier: "Hvorfor?"
Jeg sier: "Fordi mor hang på ryggen min i mange år. Nå får jeg henge på henne."
Bare den tilknytningen til dem, når de er borte... De er aldri borte.
Det dyret, eller hva som enn er oppkalt etter dem... Ånden deres er der inni meg.
Sånn ja. Der har du det.
Da mor døde, fanget jeg en fugl. Og så ba jeg en bønn for henne.
Og jeg sa: "Mor, jeg slipper fri denne fuglen for din skyld."
Fly fritt. Ta vare på deg selv. Våk over oss.
Du er kanskje borte fysisk, men minner blir aldri glemt.
Og noen sa:
"Hei, Rodney? Kan du legge til sønnen min neste gang du gjør det?
Han omkom i en bilulykke." Noen andre kom til og sa:
"Moren min hadde kreft. Hun døde for to måneder siden."
Så omtrent en ukes tid senere fanget jeg en fugl til.
"Jeg slipper ham fri i ettermiddag. Så alle som vil komme med navn,
kan komme med dem nå."
Plutselig var det rundt 60 navn der.
Vi har noen navn som vi skal sette vinger på i en bønn.
"Min onkel Ronnie. Store Roland. Lille Roland, onkel Charles.
Onkel Rags.
Greg, Leon, Wardy, Sherman, Nevilles, Aaron, DeAnthony."
Og nå sender alle meg navn på sine kjære, og jeg slipper løs fuglen. Den flyr rundt.
Den tar navnene til... Opp på bønnenes vinger, og sånt.
Jeg døpte henne Keisha, etter den unge damen som jobbet hos meg iblant
i Jordens bevaringskorps, men mistet livet for noen år siden.
Så vi skal slippe henne løs nå og la Keisha bli fri.
Når jeg vet at noen har det vondt, eller at noen...
at noen kan gjøre noe og stille opp, så gjør jeg det.
Vi vil bare sende ut bønner og la dem vite at vi er glade i dem.
Og selv om du er borte, så betyr det ikke at du er glemt.
Jeg ser på den... Hva kan komme nærmere Gud enn fuglen?
Og den fuglen hvisker i Guds øre fra meg akkurat nå.
Se. Hun sovner. Stakkars, lille, gamle dame.
Hun vil bare ha det behagelig.
Vi har hatt noen utrolige stunder sammen.
Jeg feirer med valentinsdagskjæresten min i dag.
Og jeg prøvde alltid å sørge for at hun var en del av ferden
og en del av den sammen med meg. I veldig lang tid var vi veldig fattige.
Vi delte en boks tunfisk. Så hun har sett alt. Det gode, det onde og det grusomme.
Og jeg er bare takknemlig for å ha noen...
Jeg vet at jeg sier "noen". Men noen som stiller opp for meg.
Greit. Blue, du blir der.
Greit.
Delilah reiste seg opp og begynte å gå.
Nå vil hun ikke legge seg ned, og det syns jeg er et godt tegn.
Vil du gå ut?
Hun har mer energi enn på mange dager.
Så flink du er, D.
Sånn, ja.
Så flink du er, Delilah.
Jeg var redd for å miste kjæledyr og sånt.
De føles så skjøre. De føles som babyer eller gamle mennesker.
Som om man må ta vare på dem.
Jeg husker at jeg tenkte: "Vil det gå bra med ham? Hva kommer til å skje?"
Jeg blir så knyttet til dem. Og når en av dem går bort, er jeg...
Jeg er knust. For de vil ikke være der lenger når jeg kommer hjem.
- Flink jente. - Hva gjør hun?
Det er vanskelig å miste dem.
Og man ville ikke gjort dette om man ikke brydde deg.
Det gjør så vondt fordi man bryr seg.
Hei, jenta!
Klokken 12 fløy Zippy over gårdsplassen for å spise vannmelon.
Men hun ville ikke spise da det ble middagstid.
En gris som ikke vil spise, er helt klart en syk gris.
Vi trodde at hun skulle kom hjem igjen.
Er det babyen min?
Men de sa: "Dette er veldig alvorlig."
Og de lot Kristin gå inn og ta farvel. Så FaceTimet vi. Og...
sa adjø til den lille jenta mi.
Det var tungt. Det er fremdeles tungt.
Vi hadde et slags familiemøte for å snakke om det.
De ville ikke gi henne fra seg.
Beina hennes fungerte ikke, så vi måtte avlive henne.
Vi sa adjø til henne. Og etter det...
klemte vi henne for siste gang, og så tok de henne bort.
Det er bare rart, for... de er ikke mennesker.
Men det føles lissom så intenst.
Og det er lissom den samme følelsen som når et menneske dør.
Det er ikke bare trist.
Det er ansvaret vårt som deres voktere å ta avskjed med dem.
Vi gjør det for å vise takknemligheten vår.
I Japan kaller vi det Regnbuebroa.
Og vi tror at kjæledyrene våre venter på oss i himmelen.
Jeg føler at de ser Regnbuebroa. Og når de går over den,
ser de alle minnene fra eierne og familien deres.
Det finnes nok et sted som er bedre enn jorda,
der alle dyrene og alle menneskene kanskje bare vanker sammen og har det kjempegøy.
Nå våker de over oss.
Og hvis dere ser hvite sommerfugler, så er det hundene mine som døde.
Jeg var trist på grunn av ham. Jeg holdt den andre kaninen min.
Og jeg snakket om ham til foreldrene mine.
Så feiret vi livet hans. Og vi tenkte på hvor lykkelige liv vi hadde.
Er du klar, kompis? Er du klar?
Nydelig. Vakkert.
For meg er det ingen forskjell på å miste et menneske eller et dyr.
Kjærlighet er kjærlighet er kjærlighet.
De er som trolldomsvesener som er sendt ned hit for å hjelpe oss med å leve.
Ringene!
Forholdet deres vil bli dypere for hver dag som går.
Å, for en skjønnhet.
Jeg er sikker på at de er glade i meg. Men ikke mer enn jeg er i dem.
Vi er alle på denne store, gamle, flytende steinen i verdensrommet sammen.
Jeg tror at dyr fører oss fram til vårt sanne jeg.
Jeg tror den forbindelsen og det båndet er viktig.
Jeg føler virkelig at vi trenger hverandre.
Det er godt å bli kjent med andre skapninger. Vi er jo egentlig bare dyr.
God morgen!
Ja, du er en flink gutt.
- Hva gjør du? - Se på meg, Daisy, vennen min.
Det beste med kjæledyr er bare... kjæledyr.
Jeg vil at hun skal være unik og ansvarlig. Og være sin egen person.
Men hun er et marsvin, så hun er sitt eget marsvin.
Du og pappa er allergiske mot katter, og...
- hunder. Særlig katter. - Hunder, særlig katter.
- Skylder meg en cola. - Ja.
Jeg hadde en fisk, men hun døde dessverre.
Så vi slapp henne uti havet. Og jeg håper at hun ikke ble spist.
Hvis promping er et talent... så er det vel et talent Luke har.
Bli der. Du vil ha noe annet.
Hei, kom tilbake hit!
Med Jambi vet jeg ikke...
- Hun er jo bare spesiell. - Hun er så morsom.
Hun er alltid der. Hun gir en snåle blikk.
Hun... Noen ganger slikker hun dørhåndtak. Du vet ikke hvorfor.
Jeg tror noe skjedde i toppen hennes. Jeg vet bare ikke.
Vennen min DJ har lissom bare fem hunder nå.
Jeg bare: "Fem hunder?
Jeg har fire hunder, 11 fisker, én katt og ett marsvin."
Og han bare: "Hva?"
Lissom: "Hva søren...? Hvordan fikk jeg den første hunden min?
Den er bokstavelig talt en valp."
Klokka fem kommer han inn og ber om mat,
selv om den vanligvis står rett utenfor.
Få deg et kjæledyr. Med en gang. Få deg et kjæledyr.