Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mami!
Mi-am dorit un animăluț de mult timp.
În fiecare an, de ziua mea, ceream un animăluț.
I-am tot rugat, de mult timp!
Acum sunt foarte fericită!
Tati, ne-ai luat un cățel!
Când, în sfârșit, am luat un animal de casă, a fost frumos să avem companie.
Casa e mai plină când ai animale lângă tine.
- Pot s-o păstrez? - Da!
Ea e Daisy!
- Pe bune? - Da.
Glumești, nu?
Mulțumesc, mami!
- Bună, Iris! - Bună!
Tati e grozav că a adus aici toate animalele tale, nu?
Da.
Uită-te la cameră, bine? Fii cuminte.
Monty!
Monty, vino aici!
- Îți place să vorbești despre animale? - Da!
Ghici ce! Filmul ăsta e despre prietenia dintre noi și animalele noastre.
Da!
Hai să începem.
Ce-ți place cel mai mult la animăluțe?
Îmi place să le îmbrățișez.
Îmi place să mă joc.
Că avem un animal care trăiește cu noi în casă.
Putem crea conexiuni cu ele.
E puțin ciudat, dacă stai să te gândești, dar mie îmi place.
Sunt o sursă gratuită de distracție.
Se pricepe să doarmă.
Se pricepe destul de bine și la trucuri.
Îi place să intre în părul oamenilor.
E destul de protectoare.
Nu e mereu cel mai inteligent.
Încă sperăm că nu va fi nebun toată viața.
Dumnezeule!
Nu! Uite!
E greu.
Cine a găsit gunoiul? Aries?
- Dar merită. - Merită.
E vorba de iubirea pe care o au și pe care ți-o arată.
E drăguț să știu că am un prieten care e mereu lângă mine.
Dumnezeu a zis: „Hai să dăm animalelor de companie al șaselea simț.”
A combinat mimii cu magicienii într-un animal și așa au apărut
animalele de companie.
Mihonka...
Ascundem role de scame prin mașină, prin casă, prin dulapuri...
Le cumpărăm angro, căci folosim unul pe zi.
- Bună, Travis și Adam! - Bună!
Mulțumesc că ați ales să adoptați un câine de la noi.
Veterinarul v-a lăudat că sunteți foarte iubitori,
orice câine ar fi norocos să vă aibă.
Sincer, cred că dacă ar avea cineva ocazia
să aibă parte de o prietenie cum am avut eu cu Delilah...
A fost o adevărată conexiune spirituală.
E ceva deosebit și vreau să simtă și el asta.
Vedeți?
PROIECTUL SATO
Travis mi-a spus de Proiectul Sato din Puerto Rico.
Salvează câini și le găsesc stăpâni în SUA.
„Vrei să adopți unul?”
I-am răspuns: „Oricum voiam să-ți fac o surpriză, așa că... Surpriză!”
Bună, bebe Blue! Salută-i pe tăticii tăi!
S-a văzut de la început că el era mai ciudățel.
Și am știut pe loc că el e.
Tu ești regele vasului? Bună, Blue!
Tu ești regele vasului?
A fost interesant să trecem prin procesul adopției unui câine pe care nu l-am văzut.
Am primit un mesaj, zborul lui Blue are întârziere.
- Câteva ore sau zile? - Treizeci de minute.
Bine.
- Încerc să-mi dau seama de unde vin. - Mă întreb și eu.
- Nu cred că de acolo. - Probabil de acolo.
- Mi-au transpirat palmele. - Și mie.
Îi văd!
Bună!
Salutați-l pe papi.
- Bună, amice! - Poftim!
Salut, băiete!
Bună!
- Doamne... - Bună, Blue!
Îi trimit poza mamei tale.
Blue, să ai o viață minunată, iubitule.
Vei fi iubit.
- Să vă bucurați de el. - Mulțumim!
Voi sunteți? Aici erați?
Uite, și ei adoptă un cățel!
Ești gata să-ți cunoști frații și surorile?
Da!
Prima zi a fost grozavă!
- Și un dezastru. - Da, și un dezastru.
Pentru că am primit căței!
- Și ne-am jucat cu ei. - Apoi a trebuit să facem curat. Nu!
Le-am dat să mănânce.
Îi dau mâncare de oameni, iar tatei nu-i place asta.
Dă-mi și mie mâncare de oameni!
Le dăm apă.
Ce faci?
- Îi plimbăm. - Da, îi plimbăm.
Le curățăm rahatul.
Fac caca peste tot.
Apoi calcă în el și trebuie să-l spăl pe lăbuțe.
Nu!
Îmi vine...
Am încercat o singură dată să-i curăț litiera.
Nu mai fac așa ceva.
Prima dată m-am ținut de nas. Cred că mi-am pus și o clamă pe nas.
Dar m-a durut prea tare.
A trebuit să-i învățăm să nu facă pe covor.
Nu, te rog!
Am scos toate covoarele.
Eu curăț rahatul din curte.
Mama curăță litiera.
Rhett, tu ce cureți?
El nu curăță nimic.
Eu spăl vasele.
E greu să ai un animal de companie.
Dar e o călătorie grozavă.
ASHEVILLE CAROLINA DE NORD
Slujba mea e să salvez pisici.
Am început ca rapper, dar acum asta e viața mea.
În copilărie nu aveam pisici.
E în regulă.
Va fi bine.
Mereu mă jucam pe stradă, cu pisicile maidaneze.
Doamne...
Am crescut într-o locuință plină de abuzuri, droguri, moarte,
toate astea, așa că nu voiam să merg acasă.
Mă simțeam amuțit, simțeam că nu pot face nimic.
Când te simți neajutorat, simți că nu ai pe nimeni lângă tine.
La fel sunt și pisicile.
Vino aici.
Nimeni nu luptă pentru ele, nu le apără.
Sunt două în spate.
Prindem pisicile în capcane blânde, ca să nu se rănească.
Le ducem la clinici să fie sterilizate și vaccinate,
apoi le ducem înapoi.
Asta împiedică suprapopularea și răspândirea bolilor.
E în regulă.
În trecut, rezolvarea era eutanasia.
Probabil își spune: „Nu suport oamenii ăștia! Sunt nebuni și ciudați!”
Dar să știi că suntem de partea ta.
Când am început să fac asta,
am văzut un anunț pe Craigslist, se căuta ajutor la un adăpost.
Dar interviul n-a mers bine deloc,
fiindcă în camera respectivă era plin de pisici și pisicuțe.
Ea îmi punea întrebări și eu luam pisicile în brațe.
„Ce spuneai? Scuze, dar pisica...”
Nu puteam să răspund la întrebări deloc.
Dar mi-au spus: „Te angajăm,
fiindcă de obicei nu vedem oameni care iubesc pisicile atât de mult.”
Eram singurul băiat care lucra la pisici.
Toți băieții lucrau la câini.
Mă tot întrebau: „Ce faci acolo, la pisici? Hai cu noi la câini!”
Dar nu voiam să lucrez cu câinii. Sunt drăguți, dar nu asta voiam.
Rick!
Primul meu pisoi a fost Rick James.
Rick James a fost alesul.
Pe atunci nu știam multe despre salvare
și l-am cumpărat pe Rick de la un crescător.
Era de rasă Himalayană pură.
Avea ghearele scoase.
Nu știam că scoaterea ghearelor la pisici e echivalentul tăierii vârfului degetelor.
În timpul cât l-am avut pe Rick
am început să învăț mai multe despre greșelile făcute.
M-a durut.
M-am simțit ca un părinte care face ce nu trebuie cu copiii lui.
Pot să mă îmbrac înainte să te iau în brațe?
Rick era mai mult decât un pisoi.
Mulțumesc.
Era parte din familie. L-am iubit.
Nici măcar față de părinții mei n-am simțit acea iubire necondiționată.
Pe Rick l-am iubit necondiționat.
Eram în mașină împreună cu Kado, un amic al meu, producător.
Vorbeam de Rick. Mereu vorbesc despre Rick.
La un moment dat am spus ceva care trăda faptul că Rick e pisoi.
Kado s-a oprit. „Stai puțin, omule.
Ai vorbit tot timpul despre o pisică?
Credeam că vorbești despre un prieten sau un frate.
Rick e o pisică? Vorbești atât despre o pisică?”
Te iubesc, băiete!
Încă n-am avut alt pisoi care să mă lingușească așa ca Rick.
De fiecare dată când îl luam în brațe,
mi se ducea la urechea asta și o lingea.
Doar pe asta, pe partea asta. Așa făcea mereu.
Când îl luam în brațe, mă lingea pe ureche. Era ca un salut.
Ce faci, băiete?
L-am iubit nespus, mi-a schimbat viața.
Într-o lume perfectă, aș vrea ca toate pisicile să aibă o casă,
dar multe dintre ele nu vor să stea în casă.
Vor să stea afară, să fie libere.
Așa că lucrez mai mult cu persoane decât cu agenții de adopție,
pentru situațiile în care găsesc o pisică foarte prietenoasă,
care vrea să socializeze.
Poate vrea să-și găsească o casă „prr-manentă”.
Ce faci tu aici?
Salut, Alanis!
Când eram afară, am ademenit-o pe Alanis într-o capcană.
Practic, mi-a sărit în brațe.
Vrei să vii cu regele?
Am vrut să încerc s-o adopt.
Le spun tuturor
că am venit s-o iau pe pisica pe care am numit-o Alanis Miauissette.
E simpatică, foarte frumoasă. Îmi place.
Nu o adopt, nu pot s-o fac.
Dumnezeule...
Nu.
Nu o adopt.
Peste o săptămână...
„Ea e Alanis Miauissette și e scumpetea mea.”
Bine...
Ea m-a ales pe mine, ea m-a adoptat.
Așa m-am ales cu Alanis.
Eu am fost mereu cel ciudat printre prieteni și rude.
Toți cei care mă cunosc v-ar spune că Sterling a fost mereu ciudățel.
La ce te holbezi?
Pentru mine, întâlnirile erau aiurea. Mergeam la întâlniri
și mă vedeau cu unghiile și cu ținuta mea.
Vedeau că sunt diferit.
Apoi îmi vedeau pisica și ăsta era capacul.
„Nu pot face asta, e prea de tot, nu mă pot vedea cu unul cu pisici.”
Într-un articol se spunea că, pe aplicațiile de întâlniri,
femeile îi vor refuza bărbații care au poze de profil cu pisici.
N-ar fi atractiv sau suficient de masculin.
Eu și prietenul meu Nathan
am trecut prin asta și ni s-a cam acrit.
Dacă ești iubitor de pisici singur, care caută partenera „prr-fectă”,
a apărut o aplicație pentru tine.
- Serios? - Da.
Așa că am lansat Tabby Dates.
E o aplicație de matrimoniale pentru iubitorii de animale.
- Ia uite! - Uite cine a venit!
E plăcut să fiu cu Deb fiindcă adoră pisicile.
Iubește pisicile la fel ca mine, dacă nu chiar mai mult.
E tehnician veterinar la o clinică pentru pisici.
Ne-am potrivit de minune.
Nu toată lumea adoră pisicile, dar vreau să schimb asta.
Sunt mai atente la oameni decât oricine altcineva.
Să am pe cineva pe cine să îmbrățișez, cu cine să vorbesc
și să mă iubească necondiționat
m-a ajutat enorm de mult.
L-am avut pe Rick vreo 13 ani, 13 ani și jumătate.
A murit de ziua mea, pe 8 ianuarie.
Am decis
să sărbătoresc viața lui Rick și a mea de fiecare zi de naștere a mea.
RICK JAMES PENTRU TOTDEAUNA!
Mare parte din călătoria mea actuală are legătură cu Rick.
Am ajuns. Ai ajuns acasă. Ți-am spus că suntem în aceeași echipă.
Pe spatele rulotei e o poză mare cu Rick, în amintirea lui.
Încă mă protejează. Mereu a fost acolo pentru mine.
Când sunt supărată sau nervoasă,
vine la mine, mă linge și mă atinge cu labele.
Îl iau în brațe și asta mă face să mă simt mai bine.
Îmi place că sunt lângă tine cât trăiesc.
Sunt prietenii tăi buni.
Bate pumnul!
Dacă m-ar supăra ceva și i-as spune tatălui meu,
mi-ar spune să gândesc pozitiv.
Dar, dacă îi spun câinelui meu, el mă ascultă.
Mă face să simt că nu sunt singură, am pe cineva mereu.
Nu se satură de mine și nu mă părăsește, ceea ce e grozav.
Spre deosebire de unii prieteni.
Oamenii s-ar putea să nu vrea să facă ce vrei tu.
Dar pisicile nu te refuză.
Nu-mi place să mă joc cu fratele meu, e plictisitor.
E mult mai distractiv să mă joc cu Coco.
Dacă eu plâng, plânge și Toasty.
Ai un animal care te iubește necondiționat.
Formează o legătură cu tine care nu poate fi destrămată.
Dacă legătura e adevărată, rămâne animalul tău de companie.
COASTA CATALANĂ, SPANIA
Nirvana...
Îmi amintesc de pe când aveam 10 ani.
Mă uitam la filme cu Indiana Jones și voiam și eu să pornesc în aventură.
Trebuie să-mi satisfac nevoia de aventură
și știu că sunt multe lucruri de învățat.
Am decis să vâslesc pe coasta catalană, pornind de la Barcelona,
continuând de-a lungul coastelor franceză și italiană.
Mi-a fost clar că, odată pornit singur într-o aventură...
...n-am pe cine să mă bazez.
Trebuie să mă descurc singur.
Era dificil.
M-am simțit cam singur. M-am întrebat ce fac.
Oare am avut planuri și visuri prea mărețe?
Nu știam că Italia îmi pregătește multe surprize.
Am văzut o cățelușă plimbându-se pe linia din mijlocul drumului.
S-a bucurat să mă vadă. Mi-am dat seama fiindcă dădea din coadă.
Era bucuroasă de atenție, dar nu știa cum să reacționeze cu oamenii.
Nu se apropia de mine.
M-am gândit...
Mă întrebam dacă să o iau cu mine sau nu.
Știți cum e când intervine conștiința.
Primul lucru a fost să o duc la veterinar.
L-am întrebat cât de mare avea să ajungă.
Eram cu caiacul și greutatea e importantă pentru mine.
Mi-a spus că ar avea în jur de zece luni sau un an
și că nu mai crește în greutate.
Am zis că e bine șapte kilograme.
Am urcat-o în caiac.
Am vâslit puțin.
Problema a fost că a avut rău de mare la început.
Atunci am întâlnit un pescar care avea mulți câini.
Pescarul mi-a spus să nu mă stresez
fiindcă se va obișnui repede cu viața în larg
și va trece peste răul de mare, căci vrea să mă urmeze.
Nirvana s-a obișnuit și a început să se bucure de plimbare.
Am început să ne obișnuim unul cu celălalt.
Chiar și așa, a trebuit să-mi schimb rutina cu caiacul.
Nu mai ies în ape agitate.
Dacă pot, vâslesc pe segmente mai scurte,
ca să-i fie mai ușor Nirvanei.
Se apropia vara și devenea tot mai cald.
A trebuit să-i asigur cumva umbra, fiindcă nu putea purta pălărie ca mine.
Am născocit cumva un suport
pe care să prind un triunghi dintr-un material pe care-l aveam la mine.
Astfel i-am asigurat umbra în zilele toride.
A trebuit să-i pun vestă de salvare.
Iarna, dacă se uda prea tare, îi era frig.
A trebuit să-i fac un costum care să o protejeze de vânt și de apă.
Nu reușisem să o fac să mă asculte. Comunicarea cu ea nu ajuta.
Am cunoscut pe cineva care m-a ajutat să înțeleg câinii.
Mi-a spus că se trag din lupi și că au nevoie de lider.
Trebuia să-mi însușesc rolul de lider al haitei,
chiar dacă era vorba de doi membri.
Într-o zi am învățat-o să șadă, iar în alta, să pornească la comandă.
Apoi am învățat-o să sară în caiac.
În doar o jumătate de lună a învățat multe lucruri.
„Sari din caiac!”
Când era pe uscat îi spuneam: „Du-te acolo!”
Îi transmiteam că ajunge la apă mai în față
și că trebuie să înconjoare.
Nu! Du-te acolo!
„Du-te acolo!”
„Vino aici și sari în caiac!”
A învățat o listă de comenzi în două zile.
A învățat în jur de 90 de cuvinte.
Îmi plăcea că formam o echipă.
Puteam împărtăși cu ea momente frumoase.
Cum ar fi un apus deosebit.
Sau ne trezeam împreună în cort.
Sari!
A fost plăcut să ai cu tine pretutindeni un partener.
Nu mai eram singur.
Cei patru ani de plimbat cu caiacul împreună
mi-au arătat că putem ajunge oriunde și că putem face orice împreună.
E foarte iscusită și deosebită.
Poate face lucruri pe care alți câini nu le pot.
El e Goku. A fost abandonat.
Nirvana era curioasă ce-i cu pisicuța asta.
Am încercat să văd ce iese dacă vor sta împreună.
E uimitor cum a ieșit în evidență instinctul matern al Nirvanei.
În doar 15 minute și-a însușit rolul de a îngriji puiul.
Apoi Goku, puiul de pisică,
a început să caute burta și sfârcurile.
E instinctul natural. I-am lăsat.
După două zile, Nirvana putea alăpta.
Am lăsat lucrurile să-și urmeze cursul natural.
A fost ciudat, dar așa și-au întărit legătura.
Goku!
De atunci încolo am fost trei.
Șezi!
Pupă-l pe Goku!
Animalele au instincte pe care noi nu le avem, dar ele cumva le deprind.
Eram curios să aflu cum a deprins Nirvana aceste instincte.
A făcut-o cu multă dragoste.
Goku!
După aventura cu caiacul mi-am spus
că am acumulat experiență în larg.
Am decis să duc oameni cu barca să vadă balene lângă Barcelona.
Și Nirvana era cu noi.
I-a plăcut să vadă balenele sau delfinii.
Unde sunt delfinii? Uite-i acolo!
Ce scumpă e!
Am fost foarte norocos.
Eu și partenera mea, Ava, avem un fiu pe nume Joe.
Ușurel! Uite așa...
Stai aici!
Să fiu eu responsabil pentru altcineva
și să mă asigur că-i ofer siguranță și tot ce are nevoie
a fost cu siguranță o aptitudine deprinsă cu ajutorul Nirvanei.
Am învățat multe împreună.
Am încheiat împlinit călătoria.
Ce scumpă ești!
Ești frumoasă! Frumusețe!
Suntem o familie mai mare acum.
Inițial a fost o aventură, dar a rămas pe viață.
Sunt chiar inteligente. Cred că subestimăm nivelul lor de cunoștințe.
La un moment dat vorbeam cu Kayla și a început să latre.
Mi-am spus că m-a înțeles.
Faci caca? Da?
- Vorbim cu ele și ne înțeleg. - Înțeleg o parte din ce le spunem.
Simt că aș vorbi cu un om.
Nu merită. Nu.
De ce ești nervos? Te-am lăsat...
Te-am pus în cușcă doar o clipă.
Cred că spun: „Mi-e foame.”
„Dă-mi mâncare, altfel mor!”
Am impresia că doar eu înțeleg ce spun.
Cam așa ceva.
Apoi a venit la mine.
Vine!
Ce băiat cuminte!
Salut, Beau!
Pe câinele meu îl cheamă Bilbo.
Îl am aproape de când mă știu.
Gata!
Îmi amintesc că eram pe alee
și mama s-a apropiat de mine cu Bilbo în brațe,
iar eu m-am uitat lung la el.
Și eu, și Bilbo avem buza și cerul gurii despicate.
Din clipa în care l-am văzut am știut că el e câinele meu.
Nimic n-ar fi schimbat asta. Legătura dintre noi a fost imediată.
Inițial a fost adoptat.
Când l-am găsit pe câinele visurilor mele,
mama mea a spus că trebuie să-l păstrăm.
Faptul că am un câine cu aceeași problemă ca a mea îmi aduce liniște.
Amândoi am suferit intervenții chirurgicale.
El mă înțelege bine.
După aproape fiecare operație, se suia pe mine
și stătea cu mine toată ziua.
Simt că e alături de mine și că mă iubește foarte mult.
Probabil acum se gândește că e bucuros că-i sunt eu stăpân.
- Sunt prietenii noștri. - Prieteni buni.
- Fac parte din familie. - Câinii sunt ca oamenii.
Da, fac parte din familia noastră.
Noi suntem frați, ei sunt frați.
Mama ne lasă să avem fiecare câinele lui.
Așa e. Fratele meu îl îngrijește pe Milo.
- Mai mult decât pe Morchi. - Eu, pe Morchi.
Uneori se enervează reciproc.
Dacă-i acord atenție câinelui meu, lui Daisy, și apare Goose,
îl lovește fiindcă vrea toată atenția mea.
Se joacă încăierându-se mereu. La propriu, în fiecare zi.
Nu glumesc, la propriu.
E o relație ciudată.
Lui Cooper îi e drag celălalt câine al meu, dar nu și invers.
Cine își pârăște fratele nu va fi pedepsit.
După ce s-a născut surioara mea mai mică, Bella, Arthur s-a ușurat în patul ei.
Poate voia să-i transmită că el e singurul puiuț din casă.
Am învățat de la animale că uneori nu e ușor să ai frați.
Dar uneori există și gesturi frumoase.
Hai să mergem pe aici, Blue!
Haide...
E noua ta soră.
Nu cred că a mai văzut o pisică.
Cine e?
Ea e mare, ea e șefa casei. Da...
Delilah e ca fetița mea.
E primul meu animal de companie.
A stat cu mama mea o perioadă. Și ea are un câine.
Se înțeleg foarte bine.
Având alt câine în casă, căruia i-ai oferit o nouă șansă la viață
dându-i energie pe măsură ce crește, îi oferă speranță.
Are 17 ani.
Îl las pe Travis să se ocupe de noul pui,
iar eu mă ocup de Delilah.
O să am grijă să fiu responsabil.
O să fie interesantă energia puiului.
Precis. Eu cred că o va însufleți.
Cafeaua de dimineață cu Blue.
Ce e?
Știam că o să formăm o legătură, dar nu credeam că atât de repede.
Prinde-l!
După cum s-ar părea, o să-mi răvășească locuința.
Orice vrea el. Ia uite...
O să-i spui că nu-i voie?
Încerc să nu mă bag în dresajul tău.
Nu-i voie, Blue!
Unde mergi cu aia?
Ai rămas blocat.
Da... Sunt aici.
Sunt aici.
Frate... Te-ai prins.
Vai de mine... Mă așteptam.
Iau pungulițele.
Bianca...
Știu că e ciudat.
Hai afară, Bianca!
O să fie frumos. O să fie prietenul tău cel mai bun.
Vorba aia: „Câinele e cel mai bun prieten al omului.” La propriu!
După părerea ta, care e animalul de companie perfect?
Ar trebui să-ți iei câine fiindcă e cel mai popular animal.
Păsările au o popularitate de 16%.
Pisicile, 38%, iar câinii, 59%.
Porcușorii de Guineea, hamsterii sau alte rozătoare, 20%.
De fapt, o să încep de la cei mai puțin populari.
Păianjenii, 5% sau 10% popularitate.
Pisicile, 30...
38% popularitate.
Porcușorii de Guineea sunt cei mai drăgălași.
Sau hamsterii.
Hamsterii sunt mai micuți și mai ușor de îngrijit.
Porcușorii de Guineea sunt mai mari, dar mai simpatici.
Aș spune că sunt la fel de simpatici.
Dacă vrei ceva care să fie simpatic cât trăiește,
ia-ți orice rozător, mai puțin șoarece.
FĂRĂ ȘOARECI!
Mereu mi-am dorit un porcușor,
după ce am văzut Babe și Rețeta miraculoasă.
Am aflat că există o specie care nu depășește 9-11 kg.
Am decis că asta îmi doresc.
Așa că mi-am găsit puiuțul.
Guița de mama focului.
Efectiv m-am îndrăgostit pe loc.
Cântărește în jur de 1,8 kg. E cam atât de mare.
Da, era foarte micuț.
Am aflat că sunt animale de companie grozave, inteligente și curate.
De ce să-mi iau câine când pot avea porcușor? E și mai bine.
Pot avea porcușor care rămâne mic și e foarte curat și inteligent.
Mă întrebam de ce oamenii nu vor purceluși de zece kilograme.
Ziggy a tot crescut.
E bun, nu-i așa?
Oricât de mare s-a făcut Ziggy, teoretic, tot porcușor e.
- A rămas sub 130 de kilograme. - La limită.
Așa e, are 129 de kilograme.
E al meu și mi-e drag.
Cum era citatul lui Winston Churchill?
„Câinii te privesc de jos, pisicile, de sus,
iar porcii te tratează ca pe egalul lor.”
Și tu îl tratezi la fel.
Învârte-te...
Porcii sunt inteligenți.
Au inteligența unui copil de patru ani.
Adu-mi găleata, scumpule!
Mereu spunem că Ziggy e copilaș în piele de purcel.
Ziggy!
E un haos.
Scumpule!
E cel mai neastâmpărat din câte animale am întâlnit.
Asta e viața cu Ziggy.
În orice moment ne putem trezi subit cu un „spectacol Ziggy”.
Cine a împrăștiat cutiile?
Și eu sunt neastâmpărată, precis a luat-o de la mine.
Categoric.
Ajungând să-l cunosc și să conștientizez că e complex și plin de sentimente,
mi-am schimbat perspectiva asupra animalelor.
Proprietarii casei unde stăteam în chirie au decis să o vândă.
Ne-au dat termen de șase luni.
Nu găseam nimic potrivit pentru Zig.
Am decis să cumpărăm o rulotă și să vedem cum decurge.
Am petrecut doi ani pe drumuri, călătorind prin țară
și găsind de lucru ocazional.
Ziggy a devenit centrul universului nostru.
Am ales totul în funcție de ce știam că-i place.
Am început să facem voluntariat la diferite adăposturi întâlnite.
Lucram pentru ele timp de o lună, învățam să îngrijim alte animale.
Am învățat multe.
În timpul călătoriilor noastre, lumea voia să-l vadă pe faimosul Ziggy.
A reușit să strângă 50.000 de urmăritori pe site-uri de socializare.
Ne-a ajutat să lansăm
o platformă de donare pentru un viitor adăpost.
Acum salvăm animale datorită lui.
REFUGIUL LUI ZIGGY, FERMĂ ADĂPOST
PROVIDENCE CAROLINA DE NORD
Zig, vrei să pun muzică liniștitoare?
Vrei să aprind lumânări parfumate? Ce vrei, Zig?
Tratăm toate animalele la fel cum îl tratăm pe Ziggy.
Bun!
Acolo sunt puiuții mei.
El a pus standardele îngrijirii animalelor
și ale organizației noastre.
Bună, Hannah!
Dacă vă uitați la picioarele posterioare ale lui Hannah,
veți observa că nu arată normal.
Să-ți văd piciorul...
A fost găsită de un salvator de păsări în Montana.
A sunat la toate adăposturile de porci din țară,
care i-au spus că va ajunge mare, picioarele nu vor rezista
și ar fi mai bine să o eutanasiem.
Deviza noastră e: „Dacă azi e fericită, îi mai acordăm încă o zi.”
E a 14-a pereche de încălțări.
Are în jur de doi ani și jumătate și se ține bine.
Ne străduim să îndeplinim necesarul zilnic
cu ajutorul voluntarilor și al personalului.
Salut, amice!
Animalele cu nevoi speciale ne ocupă mare parte din timp.
Locotenent Dan! Nu-i așa că e grozav?
Are spina bifida, coloana fiind răsucită. Dar e rezistent.
Sunt mândră de el și de ei toți.
Nu vrem ca banda să fie sub ciot.
Avem colaborări excelente cu veterinari de adăposturi experimentați.
Nu mulți medici dispun de laser sau de laboratoare pentru proteze.
Când dispui de ele,
e și mai greu să nu iei atitudine când un animal are nevoie de un cămin.
Ce băiat bun!
Cui îi e foame? Cine vrea micul-dejun?
Ți-e foame, domnule?
Doamne, Jambi...
- E timpul pentru petrecere. - Vino, Ziggy!
Primești amendă pentru viteză în dimineața asta.
La prima întâlnire am discutat că nu vrem niciunul copii.
Vine Mo! E superman!
Ne plac „copiii” patrupezi.
Adoră să fie scărpinat pe gât.
Willy, mă ajuți?
Vii după mine? Vino!
E foarte dureros, dar avem parte și de multe momente deosebite.
Hai, micuțule!
Așa...
Bravo!
E tare simpatic!
Bună, scumpule!
Multe dintre ele sunt aici pentru a amâna inevitabilul.
Pe Zippy o avem de aproximativ un an.
Ce faci, Zippy?
Era paralizată de la...
Nu putem spune că are bust, dar de la bust în jos.
Cei care ne-au adus-o au spus că o cheamă Zippy fiindcă era peste tot.
În prima săptămână la noi, Zippy nu era chiar atât de vioaie.
Nu respira cum trebuie.
Într-o dimineață s-a simțit mai rău, așa că am dus-o la NC State.
Efectiv s-a oprit din respirat.
Au pus-o pe oxigen și a rămas la ei două săptămâni.
E supraviețuitoarea secției intensive.
Arată mult mai bine și e mai energică.
Salut, Zippy!
A supraviețuit, era invincibilă.
Cel mai fericit porcușor.
Cel mai fericit, simpatic și amuzant porcușor.
Aleargă atât de repede, încât fundul abia atinge pe jos.
Parcă levita puțintel.
Ca în cazul celor care fac schi pe apă.
Era extrem de jucăușă în fiecare zi.
Prima la joacă, ultima la culcare.
Cum ieși de acolo? Ia spune!
Trebuia luată pe sus și dusă înăuntru fiindcă ea s-ar fi jucat întruna.
Îți place?
E un porcușor tare simpatic.
Ești cel mai rapid înotător.
O să participi la olimpiadă.
Acesta e singurul parc de distracții acvatic pentru porci din lume.
Dacă Ziggy e aici, alți porci nu intră în apă fiindcă nu-i lasă el.
Doar pe Zippy.
Ce rapid ești!
Lui Ziggy îi e dragă.
Unde e Zig? Vino, Zig!
Facem asta ca să prelungim o viață care merită trăită.
- Îi place. - Știu.
Multe animale care ajung la noi suferă din multe puncte de vedere.
Au oase fracturate și suflete frânte.
Satisfacția e să le vezi că își revin...
...și că învață să aibă încredere, transformându-se apoi în iubire.
E uimitor să-i oferi unui animal o viață mai bună.
Probabil și el o să-ți facă viața mai frumoasă.
El înțelege cum e să-ți fie greu.
Verișorii noștri salvează pisici.
Ne-au întrebat dacă vrem să adoptăm pisici.
Am decis să adoptăm.
Când eram în burtica mamei,
bunicul și bunica au mers la...
La adăpost.
Au găsit doi câini drăgălași care stăteau împreună.
Au decis să-i adopte.
Imediat cum l-am adoptat, a venit la mine.
Simt că avem o relație specială
încă din prima clipă când l-am văzut.
Cei mai mulți oameni cred că pisicile sau câinii bătrâni
nu mai sunt importanți.
Dar sunt grozavi și la fel de uimitori precum cei tineri.
NAGOYA, JAPONIA
SHINOBU TAKAHASHI NAGOYA, JAPONIA
Salvez câini pe care alte adăposturi nu-i pot ajuta.
Misiunea mea e să fac tot ce-mi stă în putere ca să-i salvez.
Bună ziua! Sunt de la Dog Duca.
Vreau să ajut câinele cât mai repede, dar înainte am câteva întrebări.
Nu.
Fiind dresor de câini,
pot ajuta câinii care mușcă, câinii mai bătrâni sau alții.
Acesta a fost abandonat.
Cred că a fost maltratat.
Are în jur de 14-15 ani și mușcă.
Șezi! Bravo!
Arată entuziasm când îl lauzi.
Uite așa: „Da!”
Nu-și găsește un nou cămin dacă mușcă.
Nu arăți că pui suflet.
Nu pe jumătate, ci din suflet. „Da!”
Am început să salvez câini după ce afacerea mea a dat faliment.
A fost o perioadă grea.
Eu aveam nevoie să fiu salvat. Aici a intervenit câinele meu, Duca.
Dacă nu era Duca, n-aș fi ajuns să fac asta.
Bine ai venit la Dog Duca!
I-ar prinde bine o baie.
Când câinii ajung la Dog Duca, vreau să se simtă fericiți.
Să uite de toate amintirile neplăcute.
Vreau să am grijă de ei ca să se simtă fericiți.
Vreau să fac asta pentru ei.
SHIZUE FUNAHASHI NAGOYA, JAPONIA
În Japonia, centrele de adopție a animalelor de companie
nu le permit persoanelor de peste 65 de ani să adopte câini.
Eu am vrut să schimb asta.
Am vrut ca și vârstnicii să poată îngriji câini bătrâni.
Astfel, vârstnicii și câinii bătrâni vor putea conviețui.
- Dai nu se mai ușurează înăuntru. - Super!
E băiat cuminte.
Nu se mai ușurează peste tot.
Momo, și tu te comporți frumos.
Pe curând!
Poftim, Dai-chan! Poftim, Momo!
Domnul Takahashi a venit la mine cu doi câini.
La început au fost timizi, mai ales Dai.
Se ușura peste tot, marcându-și teritoriul.
Nu mârâi! De ce mârâi?
La suprafață sunt niște drăgălășenii.
În interior sunt adulți ambițioși.
Te aprinzi cam repede, Dai! Nu!
De când mă știu eu
am fost prin preajma câinilor.
Am multe amintiri.
Pom Pom avea coadă care arăta ca pompoanele majoretelor.
De-asta l-am numit Pom Pom.
Cred că soțul meu se plimbă acum cu Pom Pom în rai.
Pom Pom a fost mereu alături de el.
Soțul meu a suferit de Alzheimer.
Alzheimer e o boală care afectează treptat memoria.
Însă soțul meu nu a uitat niciodată numele lui Pom Pom.
Când am pus cenușa soțului pe altar,
Pom Pom n-a mai plecat de lângă poza soțului meu.
A murit la un an după decesul lui.
Cred că soțul meu a chemat-o la el.
Atunci am rămas singură.
Să-i am pe Dai și Momo alături
e ceva fără de care n-aș fi putut trăi.
Dacă ne gândim câte animale
au alinat sufletele oamenilor,
e absolut incomensurabil.
Ești tare simpatic!
Nu vrei apă?
Animalele sunt aici ca să ne învețe.
Când greșim ceva, ne amintesc cum să fim noi înșine.
Itoshii...
Ador cuvântul ăsta japonez.
Nu semnifică doar că ți-e drag sau că iubești pe cineva.
Semnifică faptul că ești recunoscător
pentru existența lor...
...și pentru faptul că îți aduc fericire.
Itoshii.
Acesta e sentimentul pe care-l simt față de cei doi.
Mama e terapeută.
Uneori simt că n-am cu cine să discut.
Mama e bun comunicator. Scuze, mamă.
Uneori animalele sunt lângă tine.
Uneori să asculți e...
E suficient să fii ascultat.
Animalele ne ajută să fim mai prezenți.
Îți sunt aproape indiferent de situație.
Ca unii oameni, și ele sunt supărate uneori.
Dar un animal îți dă putere.
Te ajută să te repui cu picioarele pe pământ.
ADĂPOSTUL CHARLOTTE, VIRGINIA
ADĂPOSTUL DE ANIMALE
Formez o legătură cu orice animal.
Ești băiat cuminte!
Pot spune că ei sunt terapia mea.
Te iubesc și eu.
Fă o mutră! Nu... Fetiță cuminte!
Nu tu, gelosule.
În copilărie am avut țestoase, șopârle și alte animale.
Vorbeam cu ele și le auzeam cum îmi răspund.
Dacă privești animalul în ochi, te vezi pe tine însuți.
Le spun oamenilor că, fără ele, nu știu ce s-ar fi ales de mine.
Comunitatea în care trăiesc eu?
Viața a ajuns haotică. Uitați-vă!
Suntem în sud-estul DC.
DC a fost cunoscut ca Dodge City.
Aici era cea mai mare rată a criminalității.
S-au săvârșit multe crime în sud-est, la est de râu.
Știu că au murit unchi, mătuși și verișori.
Rodney, cum ai ajuns la Earth Conservation Corps?
- Ce ai făcut înainte? - Am vândut droguri.
Te saturi să trebuiască să porți mereu armă când ieși din casă.
Nu te puteai bucura de viață.
Nu puteai fi mândru de ce ai realizat fiindcă ai folosit mijloace ilegale.
Am vrut să-mi iau apartament. Aveam nevoie de formularul W-2.
Am vândut droguri, nu mai primesc formularul.
Earth Conservation Corps i-a sunat și a discutat cu ei.
Le-a explicat că mereu mi-a plăcut natura.
Îmi place să fiu în natură și să aud asta.
Proiectul a fost lansat în urmă cu 30 de ani.
Am curățat un afluent al râului Anacostia.
Am început să curățăm albia.
Ador animalele și am început să văd castori, stârci-albaștri
și ciprinide și am fost surprins.
Peștii, șerpii și păsările trăiesc aici.
N-au niciun drept să distrugă.
Se spune: „Fii tu exemplu! Schimbarea începe cu tine.”
Nu am încetat brusc să fac ilegalități și am devenit protector al naturii.
Nu, nici vorbă.
Mai făceam una, alta.
Dar, de-a lungul timpului, am fost binecuvântat
să învăț și să văd unele lucruri și să ascult alți oameni.
Am învățat ceva.
Am reușit să reintroducem vulturul-pleșuv în zona metropolitană Washington.
Vultur-pleșuv în DC. E momentul reintroducerii lui aici.
Toată vara o să îngrijim păsările astea.
Când le eliberăm va fi ca și cum ți-a plecat copilul de acasă.
Le vedem cum cresc, iar apoi pornesc pe cont propriu.
Crezi?
Da. O să te atașezi de ele ca de propriul animal de companie.
La început am fost sceptic.
N-a contat prea mult pentru mine.
Dar, văzându-le reintroduse în natură și știind că am participat la asta,
am început să văd viața cu alți ochi.
Am ajuns să mă ocup de șoimi fiindcă adoram să fiu înconjurat de animale.
Am învățat mult mai multe de la ele
decât am învățat de la oameni în domeniul supraviețuirii și nu numai.
Am multe de învățat și consider că am învățat destule de la oameni.
Vrei să zbori aici?
85-95% dintre puii de păsări nu trec de prima lor iarnă.
Munca noastră e, fie că știm sau nu, una de conservator.
Formezi un parteneriat cu acea pasăre.
Când le eliberăm în natură, au o șansă la supraviețuire,
la reproducere și la menținerea populației.
Nu vreau să-i dau drumul.
Arată bine și e sănătos.
Îl eliberăm înapoi în natură.
Când eliberezi pasărea în natură, ești cuprins de un sentiment.
Simți că ajuți, că ai făcut ceva pentru natură.
Agnes...
Nu-ți place să te las. Știu...
Ei sunt puiuții mei.
Știu, șmecherie mică...
Unele dintre ele nu mai pot fi eliberate în natură.
S-au rănit și nu-și mai pot vâna prada, așa că nu pot fi eliberate.
Cum a ajuns la mine un animal, cum îl simt ca parte din familie.
Păsările astea sunt ca...
Aveți câine acasă? Aveți orice animal de companie?
Dacă vă iubiți animalul de companie, el o să vă iubească mereu.
Ce faci?
- Câți ani ai? - 12.
12 ani? Pasărea asta are de două ori cât tine.
Știi ce a pățit? Și-a fracturat aripa.
Vezi aici? Nu mai poate vâna. Poate zbura doar pe distanțe scurte.
Are nevoie să fie îngrijit de cineva tot restul vieții.
El e Domnul Hoots.
Îl îngrijesc de foarte mult timp.
De ce se uită fix la mine?
Dacă tu te uiți la el, și el poate.
N-o să-și înfigă ghearele în tine, nu o să te rănească.
N-o să-ți facă nimic. Uite... Vino aici!
Știe că ești om bun. Vezi cum stă pe mâna ta?
Nu scoate zgomote și nu a încercat să plece nici măcar o dată.
Precis ești un om bun dacă stă pe mâna ta.
Știi ce vreau să-ți spun? Să rămâi mereu om bun.
- El mănâncă... - El mănâncă...
- Șoareci, șobolani... - Șoareci, șobolani...
- Șerpi, veverițe... - Șerpi, veverițe...
- Fetițe. - Fe...
Te face să te simți mai bine când ești speriat, ți-e rău,
sau când te temi de ceva dacă îl iei pe braț.
Da.
Dacă am o zi proastă, animalele îmi îmbunătățesc starea de spirit.
Am fost la 33 de înmormântări într-un an.
Ne-am privit unul pe altul în ochi.
Aveam impresia că simte întocmai ce simt și eu.
A fost conexiune instant, totul s-a oprit în loc.
Durerea, timpul, orice credeți voi, totul s-a oprit în loc.
Știți de ce se numește „moment de reculegere”?
Ce-i poți spune acelei persoane ca să se simtă mai bine?
Nimic. De-asta are nevoie doar de liniște și de prezența ta.
Pentru mine, toate au putere de vindecare. Fiecare ființă, orice.
Dacă le permiți să te vindece.
Mama spunea că forma fizică pe care o avem se rezumă doar la atât.
Sufletul e cel care contează.
Haideți...
Animalele mi-au fost scoase în față de o forță divină.
Le-am numit aproape pe toate după persoane pierdute.
Am un mastiff căruia i-am pus numele Buma.
În copilărie nu puteam spune „buni”.
Acestui câine, Buma, i-am însușit amintirea ei.
Oare nu te gândești la acea persoană când îți privești animalul?
Eu, da.
Vino...
Porecla mamei mele era Dippy.
I-am dat unui cal numele ăsta. Am fost întrebat de ce.
Le-am zis că am ajutat-o pe mama mulți ani, iar acum mă cară ea pe mine.
Am o legătură cu ele. Ei mor, dar nu dispar de tot.
Orice nume i-aș da animalului, sufletul acelei persoane e cu mine.
Așa...
După moartea mamei am prins o pasăre. Am spus o rugăciune pentru ea.
„Mamă, o să eliberez pasărea pentru tine.”
Zboară liberă, ai grijă de tine și veghează-ne.
Nu mai ești printre noi, dar nu te vom uita niciodată.
Unii mi-au spus...
„Data viitoare când faci asta, îi dai numele fiului meu?
A fost ucis în accident de mașină.”
Altcineva mi-a spus: „Mama mea a avut cancer, a murit în urmă cu două luni.”
Astfel, peste o săptămână am prins altă pasăre.
Urma să o eliberez într-o după-masă.
Le-am sugerat să-mi trimită numele tuturor celor care voiau asta.
M-am trezit cu 60 de nume.
Avem câteva nume pentru care să trimitem câteva rugăciuni spre cer.
„Unchiul Ronnie, Big Roland, Little Roland, unchiul Charles,
unchiul Rags, Greg, Leon, Wardy, Sherman,
Nevilles, Aaron, DeAnthony.”
Mulți îmi trimiteau numele celor dragi, iar eu eliberam pasărea să zboare.
Purta rugăciunile pe aripile ei, spre ceruri.
Am numit-o Keisha, după tânăra care-mi era colegă
la Earth Conservation Corps, care a decedat cu câțiva ani în urmă.
O s-o eliberez, eliberându-i sufletul Keishei.
Când știu că cineva suferă
sau știu că pot ajuta cumva, o voi face.
Trimitem rugăciuni spre cer, să știe că îi iubim.
Doar fiindcă ați plecat dintre noi, nu înseamnă că sunteți uitați.
Ce poate ajunge mai aproape de Dumnezeu decât pasărea?
Acea pasăre îi transmite mesajul lui Dumnezeu pentru mine.
A adormit.
Biata bătrânică... Vrea doar să se odihnească.
Am avut momente extraordinare împreună.
Azi sărbătoresc Ziua Îndrăgostiților cu scumpetea mea.
Mereu mă asiguram că participă la această călătorie alături de mine.
Am stat foarte rău financiar pentru o lungă perioadă.
Împărțeam conserva de ton.
A trecut prin toate.
Sunt recunoscător că am avut pe cineva...
Știu că am spus „cineva”. Cineva care să-mi fie alături.
Blue, tu nu intri.
Adu-o!
Delilah s-a ridicat și a început să se plimbe.
Nu vrea să zacă întinsă. Pentru mine e un semn grozav.
Vrei să ieși?
Are mai multă energie decât în ultimele zile.
Bravo, D!
Așa...
Bravo, Delilah!
M-a speriat gândul că le pot pierde.
Par foarte fragile, ca bebelușii sau ca bătrânii.
Au nevoie să fie îngrijite.
Îmi amintesc că m-am întrebat dacă se va face bine
sau ce se va întâmpla.
M-am atașat foarte tare de ele.
Când una dintre ele a murit, am suferit foarte mult,
deoarece când ajung acasă ele nu mai sunt acolo.
- Ce fetiță cuminte! - Ce face?
E dureros când le pierdem.
N-ai face asta dacă nu ți-ar păsa.
Suferi fiindcă îți pasă.
Bună, fetițo!
La prânz, Zippy o tunde în curte ca să mănânce pepene verde.
Apoi, la cină, nu mai vrea să mănânce.
Un purcel care nu mănâncă e cu siguranță bolnav.
Credeam că vine acasă.
Cine e puiuțul meu?
Dar ne-au dat vestea că e gravă situația.
I-au permis lui Kristin să-și ia rămas-bun și m-a sunat pe cameră să o văd.
Mi-am luat adio de la fetița mea.
- A fost greu. Încă e greu. - Da...
Am avut o întâlnire de familie să vorbim despre asta.
N-au vrut să renunțe la ea.
Nu putea sta pe picioarele ei, așa că a trebuit eutanasiată.
Ne-am luat adio de la ea, iar apoi...
...am îmbrățișat-o pentru ultima oară și au luat-o.
E ciudat.
Nu sunt oameni.
Dar sentimentul e intens.
Sentimentul e identic cu unul față de om.
Nu e doar întristare.
E responsabilitatea noastră, ca stăpâni, să le ușurăm trecerea.
Astfel, ne arătăm recunoștința față de ele.
În Japonia îi spunem „podul curcubeului”.
Avem credința că animalele de companie ne așteaptă în rai.
Cred că „podul curcubeului” e ceea ce văd ele,
iar când trec pe el
văd toate amintirile cu stăpânii și familiile lor.
Probabil există un loc mai bun decât Pământul,
unde ajung toate animalele și oamenii
și se simt foarte bine.
Veghează asupra noastră.
Dacă vedeți fluturi albi,
în ei sunt sufletele câinilor mei care au murit.
M-a întristat moartea lui. L-am luat în brațe pe celălalt iepuraș.
Am vorbit cu părinții despre el.
Apoi i-am sărbătorit viața.
Ne-am gândit că a avut o viață frumoasă.
Ești pregătit?
Frumos...
Pentru mine nu există diferență între a pierde un om sau un animal drag.
Dragostea rămâne dragoste.
Sunt ființe magice trimise să ne facă viața mai ușoară.
Rings!
Relația devine tot mai puternică pe zi ce trece.
Frumoaso!
Precis mă iubesc. Dar nu mă pot iubi mai mult decât le iubesc eu pe ele.
Suntem cu toții pe această rocă uriașă care plutește în spațiu.
Consider că animalele scot ce e mai bun din noi.
Cred că această legătură e importantă.
Simt că avem nevoie reciproc unii de alții.
E plăcut să ajungi să cunoști alte ființe.
În fond, și noi suntem tot niște animale.
Bună dimineața!
Ce băiat cuminte!
Ce faci?
Uită-te la mine, Daisy!
Partea frumoasă e că sunt animale de companie.
Vreau ca ea să fie unică și responsabilă
și să fie ea însăși.
Dar e porcușor de Guineea, așa că să fie ea însăși porcușor.
Tu și tata sunteți alergici la pisici.
- Și la câini. - În special la pisici!
N-ai voie să vorbești.
Am avut un peștișor, dar a murit, din păcate.
L-am dus în mare. Sper că n-a fost mâncat.
Dacă trasul vânturilor ar fi talent,
ăsta ar fi talentul lui Luke.
Stai acolo!
Ai vrut ceva diferit.
Vino înapoi!
Jambi, nu...
- E specială. - Și tare amuzantă.
E mereu lângă noi. Ne aruncă priviri ciudate.
Uneori linge clanțele ușilor și nu știm de ce.
Cred că are mici probleme cu capul.
Prietenul meu DJ are cinci câini. Îi zic: „Doar cinci câini?”
Am patru câini, 11 pești, o pisică și un porcușor de Guineea.
A rămas șocat.
Cum a ajuns primul câine la mine? E puiuț, frate...
Vine la mine la 05:00 să ceară mâncare.
Chiar dacă de obicei doarme afară.
Luați-vă un animal de companie. Acum! Luați-vă un animăluț!