Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mamma!
Jag hade länge önskat mig ett husdjur.
Till varje födelsedag sa jag: "Ett husdjur".
Jag bönade och bad,
och nu är jag jätteglad.
Pappa, du har köpt en valp till oss!
När vi äntligen fick ett husdjur kändes det jättebra med sällskapet.
Huset känns fullare när man har djur.
- Får jag behålla den? - Ja!
Här är Daisy.
- Är det sant? - Ja.
Du måste skämta.
Tack, mamma! Tack!
- Hej, Iris. - Hej.
Schyst av pappa att ta hit alla dina djur, va?
Ja.
Titta in i kameran. Var snäll nu.
Monty.
Monty, kom hit.
Du gillar väl att prata om dina djur? Vet du vad?
Det här är en film om vår vänskap med våra husdjur.
Ja!
Okej, då börjar vi.
Vad älskar du mest med husdjur?
Jag gillar att gosa med dem.
Jag gillar att leka.
Vi har ett djur i vårt hus.
Och vi kan knyta an till dem.
Egentligen är det lite konstigt, men det är trevligt.
De är gratis underhållning.
Han är bra på att sova.
Han är rätt bra på att göra trick.
Han gillar att krypa i folks hår.
Hon är ganska beskyddande.
Han är inte alltid så smart.
Vi hoppas att han inte är galen hela livet.
Herregud.
Fy på dig! Titta.
Det är jobbigt.
Vem har rotat i soporna?
Aries?
Men det är värt det.
Det är deras kärlek och känslor för en.
Det känns bra att veta att jag har en vän som alltid finns där.
Gud tänkte: "Vi ger husdjuren ett sjätte sinne".
Mimare och magiker i ett djur och då får man...
...husdjur.
Mihonka.
Vi gömmer klädrullar i våra bilar,
i huset, i fullt med skåp.
Det är bäst att köpa flerpack, för det går åt en om dagen.
Hej, Travis och Adam.
Tack för er ansökan om att adoptera en hund av oss.
Er veterinär gav er lysande vitsord.
En hund skulle ha det bra hos er.
Jag känner ärligt att om nån fick chansen
att ha en hund som vän, som jag har haft med Delilah...
Det är en sån äkta, gedigen, hjärtlig relation,
och jag vill att han också ska få uppleva det.
Ser ni?
SATO-PROJEKTET
Travis berättade om Sato-projektet i Puerto Rico.
"De räddar hundar och hittar hem åt dem i USA.
Ska vi adoptera en?"
"Jag som tänkte överraska dig, så överraskning! Vi gör det."
Hej, lilla Blue.
Hälsa på dina hussar. Hälsa.
Det märktes att han var knasig.
Jag tänkte: "Honom ska vi ha".
Äger du skålen?
Hej, Blue. Blue!
Äger du skålen?
Det har varit intressant att adoptera en hund,
som vi inte träffat.
Jag fick precis ett sms om att Blues flyg är lite försenat.
- Timmar eller dagar? - Trettio minuter.
Jag försöker lista ut var de kommer.
- Jag tror inte där, det är nog... - Antagligen där.
Mina händer är klibbiga.
Nu ser jag dem.
Hej.
- Hej. - Hälsa på papi.
- Hej, kompis. - Här har du.
Hej, kompis.
Hej.
- Hej. - Hej.
- Hejsan.
- Herregud. - Hej, Blue.
Jag messar din mamma först.
Blue! Ha ett fantastiskt liv, vännen.
Med kärlek.
- Njut av honom. - Tack.
Är ni...? Ni har varit här hela tiden.
De adopterar också en valp.
Redo att träffa dina syskon?
Ja då.
Första dagen var underbar.
- Och en katastrof. - Och en katastrof.
För vi fick hundar. Hurra!
Sen måste vi städa upp efter dem. Åh nej.
Vi ger dem mat.
Jag ger henne människomat. Det tycker inte pappa om.
Ge... mig...
...människomat!
De får vatten.
Vad gör du?
Vi rastar dem,
plockar upp deras bajs.
De bajsar överallt.
Sen trampar han i det, så vi måste tvätta hans tassar.
Nej!
Jag bara...
Jag har bara försökt rensa kattlådan en gång.
Det gör jag aldrig om.
Jag började med att täppa igen näsan.
Jag försökte till och med sätta en klämma över näsan,
men det gjorde ont.
Sen vill man börja träna dem att inte kissa på mattor.
Åh, nej. Snälla.
Vi har tagit bort alla mattor.
Jag måste plocka upp bajset i trädgården.
Mamma rensar kattlådan.
Vad gör du, Rhett?
Han gör ingenting.
Jag diskar.
Det är jobbigt att ha husdjur.
Men det är en fantastisk upplevelse.
Jag räddar katter.
Jag började som rappare, och nu är det här mitt liv.
Jag hade ingen katt när jag växte upp.
Ingen fara, mamma.
Ingen fara.
Jag lekte alltid utomhus med utekatter.
Kära nån.
Jag växte upp i ett hem med misshandel, droger, död.
Allt man kan tänka sig, så jag ville inte vara hemma.
Jag kände mig röstlös, att jag inte kunde göra nåt.
Man känner sig hjälplös, som om man inte har nån.
Så är det för katterna.
Kom igen.
Ingen kämpar för dem.
Det finns två där bak.
Vi fångar katter i humana fällor så att de inte skadas.
Vi tar dem till kliniker där de kastreras och vaccineras,
sen tar vi tillbaka dem.
Det begränsar beståndet och spridning av sjukdomar.
Tidigare har lösningen varit avlivning.
Den tänker nog: "Jag tål inte de här människorna.
De är galna och konstiga."
Men vi är på samma lag, vännen.
När jag började,
såg jag en annons på Craigslist om att hjälpa katter på ett djurhem.
Men intervjun gick dåligt, för jag gick in och de hade katter,
kattungar och katter i rummet där jag intervjuades.
Så hon ställde frågor men jag lyfte upp katterna.
"Vad frågade du? Ursäkta. Katten..."
Jag svarade inte på frågorna, och gjorde inte bra ifrån mig.
Men de sa: "Vi anställer dig,
för vi brukar inte träffa folk som älskar katter så."
Jag var den enda killen som jobbade på kattavdelningen.
Killarna var hos hundarna.
De frågade mig: "Varför är du med katterna?
Varför inte hundarna?"
Jag bara: "Jag vill inte". Det var inte det jag ville.
Rick.
Min första katt var Rick James.
Katten med stort K.
Då visste jag knappt nåt om djurhem,
så jag köpte Rick från en uppfödare.
Han var en renrasig himalayakatt.
Klorna var borttagna.
Jag visste inte
att det är som att ta bort våra fingertoppar.
Och under min tid med Rick,
började jag lära mig lite mer om mina misstag.
Det sved.
Jag kände mig som en förälder som gör allt fel med barnen.
Får jag klä på mig innan jag lyfter upp dig?
Rick var mer än bara en katt.
Han var en familjemedlem. Jag älskade Rick.
Inte ens med mina föräldrar kände jag en sån villkorslös kärlek.
Rick var villkorslös kärlek för mig.
En producentvän till mig, Kado, vi körde nånstans,
och jag pratade om Rick. Jag pratade jämt om Rick.
Till slut sa jag nåt som avslöjade att Rick var en katt.
Och Kado sa: "Vänta lite.
Har du pratat om en katt hela tiden?
Jag trodde en rumskompis eller bror.
Är Rick en katt? Pratar du så mycket om en katt?"
Jag älskar dig.
Jag har aldrig haft en lika gosig katt.
Och varenda gång jag lyfte upp honom slickade han på det här örat.
Bara det här. Det var hans grej.
Så fort jag lyfte upp honom. Det var nästan som en hälsning.
Läget? Läget, kompis?
Jag älskade honom. Förändrade mitt liv.
I en perfekt värld skulle alla katterna få ett hem,
men många av dem vill inte vara inomhus.
De vill vara ute och göra sin grej.
Så jag jobbar med fler fosterfamiljer än adoptionsbyråer.
För då gånger man har
en supersnäll katt som kan bli tam,
och vill ha ett pälsklingshem. För alltid.
Vad gör du här?
Hej, Alanis.
Alanis, när jag var ute och gillrade en fälla,
kom hon fram och hoppade i min famn.
Vill du följa med kungen?
Jag tänkte adoptera bort henne.
Bara så att ni vet
hämtar jag en katt som heter Alanis Mewissette.
Hon är söt.
Jättegullig.
Jag gillar henne.
Jag kan inte adoptera den här katten.
Herregud.
Så nej.
Jag adopterar inte den här katten.
En vecka senare:
"Här är Alanis Mewissette, min baby."
Okej då.
Hon adopterade mig. Det var så jag fick Alanis.
Jag har alltid varit den konstiga bland vänner och i familjen.
Alla säger: "Sterling har alltid varit konstig".
Vad fan stirrar du på?
Det har varit galet för mig att dejta, för jag gick på dejter,
och det var naglarna först, sen hur jag klädde mig.
"Okej, du är lite annorlunda."
Men när de såg min katt: "Nu räcker det.
Det här går inte. Du är för mycket.
Jag kan inte ha en man med katt."
Det fanns en artikel som sa att i dejtingappar
ratar kvinnor män som har en katt på sin profilbild.
Det är inte attraktivt, inte maskulint.
Och omedelbart sa jag och min kompis Nathan:
"Det har jag varit med, och jag är less på det."
Så om du är en kattälskande singel som letar efter den perfekta dejten,
så finns det en app för det.
- Gör det? - Ja!
Så vi startade Tabby Dates,
en dejtingapp för kattälskare som vill träffa andra kattälskare.
- Titta. - Titta vem som kommer!
Det är schyst att vara med Deb, för hon är kattmänniska.
Hon älskar katter lika mycket, om inte mer, än mig.
Hon är veterinärtekniker på en kattklinik.
Hela grejen är... Vi passar ihop.
Alla älskar inte katter, men det vill jag ändra på.
De ger en mer uppmärksamhet än nån annan.
Att ha nån att gosa med, prata med,
och som älskar en villkorslöst,
den kärleken hjälpte mig igenom mycket.
Jag hade Rick i ungefär 13... I 13,5 år var Rick med mig.
Han dog på min födelsedag, den 8 januari.
Och jag bestämde mig för
att fira Ricks liv och mitt liv varje födelsedag.
RICK JAMES FÖR ALLTID!!
För mycket av den här resan jag gör har en stark koppling till Rick.
Så där, vännen.
Du är hemma igen. Vi är ju på samma lag.
På baksidan av min husbil finns en stor bild av Rick James ansikte.
Det är till minne av honom.
Han skyddar mig fortfarande. Han vakar alltid över mig.
När jag är ledsen eller arg kommer han och slickar mig och gör så här.
Då lyfter jag upp honom och gosar.
Då mår jag bättre.
Jag älskar att de är med en hela livet.
De är ens bästa vän.
Näven.
Om jag funderar på nåt, och jag vet att om jag berättade för pappa,
skulle han säga: "Tänk på det positiva".
Men om jag berättar för min hund säger hon: "Jag förstår".
Jag är inte ensam. Nån finns alltid där.
De tröttnar inte på mig, vilket är toppen. Till skillnad från vänner.
Människor kan säga: "Nej, det vill jag inte göra".
Men katter säger: "Ja, jag gör det".
Jag gillar inte att leka med min bror. Det är tråkigt.
Det är mycket roligare att leka med Coco.
Om jag gråter, gråter Toasty.
Ett djur älskar en villkorslöst,
och då får man ett band som inget kan bryta.
Om man har ett riktigt band med dem är de ens husdjur.
KATALANSKA KUSTEN SPANIEN
Nirvana.
Redan när jag var tio år,
såg jag Indiana Jones och ville uppleva äventyr.
Jag måste stilla äventyrslusten,
och det fanns så mycket att lära.
Jag bestämde mig för att följa katalanska kusten från Barcelona.
Och jag följde Frankrikes och Italiens kust.
Det var uppenbart att när man åker ensam på ett uppdrag...
...är man inte hänvisad till nån annan,
så man ansvarar bara för sig själv.
Det värsta...
Jag kände mig kanske lite ensam. "Vad gör jag här?
Planerade jag för stort? Drömde jag för stort?"
Men jag visste inte att i Italien väntade många saker mig.
Jag såg en liten hund mitt på gatan,
som gick mellan de två filerna.
Hon blev väldigt glad att se mig. Jag såg det på svansen.
Glad att se nån, men samtidigt hade hon svårt för folk.
Och hon sprang iväg.
Jag sa: "Okej... "
Jag funderade redan på om jag borde ta hand om hunden.
Som när nåt påverkar samvetet.
Först åkte vi till veterinären.
Jag frågade: "Kan du säga hur stor hunden kommer att bli?
För jag reser i en kajak,
och då är vikten rätt viktig."
"Nej då. Hon är kanske tio månader, ett år,
men hon växer inte mer."
Jag sa: "Perfekt. Okej, sju kilo. Det går bra."
Jag satte henne i kajaken.
Vi paddlade lite.
Men i början blev hon lite sjösjuk.
Då hittade jag en fiskare som hade många hundar.
Fiskaren sa: "Du behöver inte oroa dig.
Hunden kommer snart att förstå att ni ska ut på havet.
Hon kommer över sjösjukan, för hon vill vara med dig."
Allt förändrades. Nirvana började njuta.
Och vi började få rätsida på den nya kanotisten ombord.
Men jag var ändå tvungen att ändra lite på mina kajakrutiner.
Jag undvek att paddla i grov sjö.
jag paddlade kortare sträckor,
så att det blev bekvämare för Nirvana.
Sommaren var på väg och det blev varmare.
Jag måste bygga ett skydd åt henne, för hon kan inte ha hatt, som jag.
Jag kom på hur man sätter en pinne med ett kors,
och en triangel av material som jag hade på kajaken.
Då fick hon perfekt skugga de varmaste dagarna.
Jag måste ta på henne en flytväst.
På vintern, om hon blev för blöt, blev hon kall.
Så jag fick ordna en dräkt,
som var vind- och vattentät.
Jag fick fortfarande inte ordning på lydnaden.
Kommunikationen fungerade inte.
Men jag träffade nån som berättade hur hundar fungerar.
De stammar från vargar och behöver flockledare.
Och jag måste vara flockledaren för Nirvanas skull,
även om det bara var två i flocken.
En dag lärde jag henne "sitt".
Nästa dag lärde jag henne "gå".
Nästa "hoppa i kajaken".
Och på bara två veckor lärde hon sig jättemycket.
"Hoppa ur kajaken".
När hon var på land sa jag...
Det betyder: "Fortsätter du är det bara vatten.
Du måste gå runt."
Nej, nej, nej.
Gå dit!
Gå dit.
"Kom och hoppa tillbaka igen."
Vi avhandlade listan på ett par dagar.
Det var 90 ord eller nåt sånt.
Jag tyckte om att vi var ett team.
Ja, jag kunde dela fina stunder med henne.
Som en fin solnedgång.
Eller så vaknade vi i tältet tillsammans.
Hoppa!
Det var väldigt trevligt att ha en ständig följeslagare överallt.
Jag var inte ensam längre.
De fyra år vi paddlade kajak,
gav mig självförtroendet att känna att jag klarade allt.
Hon är väldigt klok.
Hon är enastående. Hon kan göra saker andra hundar inte kan.
Det här är Goku.
Nån övergav honom utanför.
Nirvana var väldigt nyfiken på katten.
Jag sa: "Vi ser vad som händer om de träffas".
Det är otroligt hur Nirvana... modersinstinkten.
Det tog bara en kvart.
Hon bara: "Jag måste ta hand om den".
Och då...
...började Goku, den lilla katten, leta efter magen och spenarna.
Det är deras instinkt.
Jag bara: "Okej".
Och efter två dagar kom det mjölk från Nirvanas spenar.
Så vi lät det ske naturligt.
Det var konstigt, men det var då de blev väldigt sammansvetsade.
Goku.
Och plötsligt var vi tre.
Plats.
Sitt.
Ge Goku en puss.
Djur har en instinkt som ingen lär oss,
men de vet hur man gör.
Jag var nyfiken på hur Nirvana utvecklade det.
För hon gjorde det med kärlek.
Goku.
Efter kajakturen tänkte jag för mig själv:
"Jag är erfaren på havet."
Jag bestämde mig för att ta med folk på valskådning i Barcelona.
Nirvana följer förstås med.
Och hon älskar turerna när vi ser valar eller delfiner.
Var är delfinerna? Titta på delfinerna.
Så fin.
Jag har haft tur.
Med min partner Ava har jag en liten son som heter Joe.
Försiktigt, försiktigt. Så här.
Kom hit.
Kom och lägg dig.
Att ha ansvar för nån annan,
se till att den andra varelsen är säker, frisk och allt sånt,
det var nåt jag utvecklade med Nirvana.
Vi har lärt oss mycket tillsammans.
Vid slutet av min resa var jag tillfreds.
Så snäll.
Så fin.
Eller hur? Så fin.
Vi är en större familj nu.
Det är ett äventyr...
...för resten av mitt liv.
De är faktiskt riktigt smarta.
Vi underskattar hur mycket de förstår.
En gång pratade jag med Kayla om nåt,
och då skällde hon.
Jag bara: "Så du förstår mig".
Bajsar du?
Gör du?
- Vi pratar med dem. - Ja, ofta.
- Och de förstår. - En del.
Det känns som att hon är en människa.
Det är inte värt det. Nej.
Varför är du så arg?
Du var bara i buren en kort stund.
Jag tror att de säger: "Jag är hungrig".
"Hörru, jag behöver mat, annars dör jag."
De pratar med mig på ett sätt som bara jag förstår.
Nåt sånt.
Och så kommer han direkt till mig.
Här kommer han!
Vilken duktig pojke!
Hej, Beau!
Min hund heter Bilbo.
Jag har haft honom nästan hela livet.
Färdig!
Jag minns att jag var på uppfarten,
och mamma kom till mig med Bilbo i famnen,
och jag bara stirrade på honom.
Både jag och Bilbo har gomspalt.
Så fort jag såg honom blev han min hund.
Inget kunde ändra på det.
Vi hittade varandra direkt när jag såg honom.
Ursprungligen var han fostervalp.
Men när vi äntligen träffade mitt livs drömhund,
sa mamma: "Herregud, vi måste behålla honom".
Att ha en hund med samma åkomma som jag,
känns jättebra.
Båda har opererats.
Så han förstår mig väldigt bra.
Och efter nästan varje operation ligger han på mig,
och stannar där hela dagen.
Man får känslan
att ens hund är där med en och att han älskar en jättemycket.
Han tänker nog: "Jag är glad att den här människan valde mig".
De är som vänner.
Nära vänner.
- De är en del av familjen. - Hundar liknar människor.
Ja, och de är en del av familjen.
Vi är syskon, och de är syskon, så...
Mamma låter oss ta hand om separata syskon.
Min bror tar hand om Milo,
och jag tar hand om Morchi.
De kan bli sura på varandra.
Om min hund Daisy får uppmärksamhet och Goose kommer,
nafsar hon mot honom, för hon vill ha all uppmärksamhet.
De låtsasbråkar hela tiden. Bokstavligen varenda dag.
Jag skojar inte. Bokstavligen.
Det är en konstig relation.
Cooper gillar min andra hund. Han gillar inte honom.
Om du anger din bror eller syster blir du inte straffad.
När vi fick min lillasyster Bella kissade Arthur i hennes spjälsäng.
Han kanske ville säga: "Jag är den enda babyn i huset".
Jag har lärt mig av mina husdjur att det kan vara jobbigt att ha syskon.
Men ibland händer otroligt gulliga saker.
Okej, vi går hitåt, Blue.
Kom nu.
Det är din nya syster.
Han har nog inte sett en katt.
Vem är det?
Hon är äldre. Hon bestämmer i huset.
Ja.
Delilah är mitt barn.
Hon är min förstfödda.
Hon bodde hos mamma ett tag, och hon har en hund.
De älskar varandra.
Att ha en till hund i huset, få henne att leva upp igen,
mer energi när hon blir äldre,
är vårt hopp.
Hon är 17.
Travis får fokusera på den nya valpen,
och jag på Delilah.
Och se till att jag tar mitt ansvar.
Det ska bli intressant med valp-energin.
Absolut. Jag tror att det piggar upp henne.
Kaffe med Blue. Morgonkaffe med Blue...
Vad är det?
Jag visste att jag skulle knyta an till honom, men inte så fort.
Ta den!
Han lär riva huset.
Som han vill.
Kolla.
Tänker du säga till honom?
Jag försöker att inte lägga mig i.
Nej, Blue. Nej.
Vart ska du med den?
Nu har du fastnat.
Ja.
Jag är här.
Jösses. Du klarade det.
Kära nån. Okej.
Där kom det.
Vi hämtar bajspåsarna.
Bianca.
Ja, han är jättekonstig.
Kom då, Bianca.
Var snäll. Han blir din bästa vän en dag.
"Människans bästa vän är en hund."
Bokstavligen.
Enligt dig, vad är det bästa husdjuret?
Först borde man skaffa en hund, för hundar är det populäraste djuret.
Fåglar har 16 % popularitet.
Katter 38. Hundar 59.
Marsvin, möss eller andra gnagare 20.
Så...
Jag går från lägsta till högsta.
Spindlar har 5 eller 10 % popularitet.
Katter har 30...
...38 % popularitet.
Marsvin och liknande.
De är sötast.
Eller en hamster.
Hamstrar är mindre och lättare att sköta.
Marsvin är större, men sötare.
Eller jag tycker att de är lika söta.
Så om du vill ha nåt som är gulligt hela livet,
köp en gnagare, fast inte en mus.
INGA MÖSS!!!
Jag ville nog ha en gris
efter att ha sett Babe och Min vän Charlotte.
Jag läste om en speciell sort,
som inte vägde mer än 10-12 kilo.
Jag sa: "En sån ska jag ha".
Så jag åkte och hämtade mitt barn.
Och där stod han och skrek.
Jag tänkte: "Herregud. Jag är kär."
Han vägde ungefär två kilo.
Så här stor.
Ja, han var pytteliten.
Jag läste på. "Grisar är bra husdjur. De är smarta och rena."
Varför skaffa hund om grisar är bättre?
Man kan skaffa en gris som förblir liten, är renlig och smart.
Jag tänkte: "Varför köper inte folk 11-kilosgrisar?"
Sen blev Ziggy stor.
Okej.
Duktigt, sir.
Ziggy är stor, men tekniskt sett är han en minigris.
Han ligger under gränsen på 136 kg.
- Knappt. - Ja, han väger 135,5 kg.
Han är min nu och jag älskar honom.
Vad sa Winston Churchill?
"Hundar ser upp till dig, katter ser ner på dig,
och grisar behandlar dig som en jämlike."
Man måste behandla dem så.
Snurra, Ziggy.
Grisar är smarta.
De är lika intelligenta som en fyraåring.
Ta hinken, gubben.
Vi beskriver Ziggy som ett litet barn i griskostym.
Men Ziggy!
Han är rena kaoset.
Åh, min älskling!
Det busigaste jag har sett.
Så är det med Ziggy.
Plötsligt får man den mest oförutsägbara Zig-underhållningen.
Vem har vält lådorna?
Fast jag är också busig. Han har nog fått det från mig.
Garanterat.
Att lära känna honom, och hur komplex och känslosam han är,
förändrade min syn på alla djur.
Huset som vi hyrde skulle säljas.
Vi fick veta det sex månader innan,
men vi hittade inget där Zig kunde bo.
Så vi fick köpa en husbil,
och lösa resten sen.
Ja, vi reste runt i landet i två år.
Vi jobbade längs vägen.
Ziggy blev vår mittpunkt.
Vi valde allt baserat på vad han tyckte om.
Sen började vi volontärarbeta på reservat längs vägen.
Vi jobbade där i en månad och träffade andra djur.
Så vi lärde oss mycket.
Och längs vägen ville folk träffa den berömda grisen.
Han fick rätt många följare, typ 50 000 på sociala medier.
Det hjälpte oss verkligen,
med en donatorbas och att öppna ett reservat.
Och nu räddar vi djur å hans vägnar.
ZIGGYS GÅRDSRESERVAT
Zig, ska jag sätta på lite spamusik?
Ska jag tända lite rökelse? Vad vill du?
Vi behandlar alla våra djur som vi behandlar Ziggy.
Härligt!
Där är mina älsklingar!
Han satte standarden för hur vi vill ta hand om djuren,
och hur vi vill sköta vår organisation.
Hej, Hannah.
Om ni tittar på Hannahs bakben,
ser ni att de inte är som de ska.
Låt mig titta på benet.
Hon hittades av en fågelräddare i Montana.
Hon kontaktade alla grishem i landet.
Alla sa: "Hon blir stor, benen håller inte.
Ni kan lika gärna avliva henne."
Men om hon mår bra i dag kan hon lika gärna få en dag till.
Hon är inne på sina 14:e skor.
Och hon har hunnit bli 2,5 år.
Hon mår bra.
Vi försöker allt mer att täcka den dagliga verksamheten
med volontärer och personal.
Hej, kompis.
Djur med särskilda behov upptar större delen av vår tid.
Löjtnant Dan! Visst är han cool?
Han har ryggmärgsbråck. Ryggraden är lite vriden, men han är tuff.
Jag är stolt över honom. Över alla.
Man vill inte lägga remsan under stumpen.
Vi har bra relationer med erfarna veterinärer.
Det är inte många som har laser eller proteslabb.
När man har de resurserna är det ännu svårare att inte ta över
djur med särskilda behov.
Vilken duktig pojke!
Vem är hungrig? Vill ni ha frukost?
Herrn, är du hungrig?
Jösses, Jambi.
- Nu blir det fest. - Kom, Ziggy.
Du får fortkörningsböter i dag.
Första kvällen vi träffades pratade vi om att barn inte är aktuellt.
Och här har vi Mo. Han är Stålmannen.
Ja, vi gillar fyrbenta barn.
Han vill bli kliad på halsen.
Willy, vill du hjälpa?
Vill du jaga mig? Kom då.
Kom då.
Det är mycket hjärtesorg, men även många speciella stunder.
Kom då, kompis. Kom då, lillen.
Så där ja.
Duktig pojke.
Han är så söt.
Hej, vännen.
Många av dem är här på lånad tid.
Zippy fick vi för ett år sen.
Vad gör du, Zippy?
Hon var förlamad från... De har ju ingen midja.
Men från midjan ner.
De som gav henne till oss döpte henne till Zippy för att hon är ett yrväder.
Men första veckan hon var här,
var Zippy inget yrväder.
Hon andades inte som hon skulle.
En morgon var det värre,
så vi körde henne till NC State, och Zippy slutade andas.
De la henne i en syrgaskammare och där var hon i två veckor.
Och hon klarade sig. Hon överlevde IVA.
Hon verkar må mycket bättre. Bara energimässigt.
Hej, Zippy!
Hon överlevde och man tänkte: "Hon är oövervinnelig".
Gladaste grisen.
Gladaste, gulligaste, roligaste grisen.
Hon sprang så fort att rumpan knappt tog i.
Det var nästan som att hon svävade strax över marken.
Det är som när folk åker vattenskidor och bara...
Hon lekte järnet. Varje dag, hela dagen.
Först ut, sist in.
Hur ska du ta dig därifrån? Berätta.
Sen fick man hämta henne och bära in henne,
för hon ville bara leka.
Är det skönt?
Hon är en vacker själ.
Du är den snabbaste simmaren, gumman.
Du måste tävla i OS.
Det här är världens enda vattenpark för grisar.
Om Ziggy är här går de andra grisarna inte i,
för han släpper inte i dem.
Bara Zippy.
Så snabb du är!
Ziggy är svag för henne.
Var är Zig?
Kom då, Zig!
Allt det här är för att förlänga ett liv som är värt att leva.
- Hon älskar det. - Jag vet.
Ofta när djuren kommer till oss är de brutna.
De har brutna ben, de har nedbrutna själar.
Det bästa är att se dem läka på alla sätt.
När de lär sig känna tillit och tilliten blir till kärlek.
Det är fantastiskt att ge ett djur ett bättre liv.
Och de ger nog en själv ett bättre liv,
för de förstår hur det är att ha det svårt.
Våra kusiner räddar katter.
Så de sa: "Är ni intresserade av att skaffa katt?"
Sen adopterade vi dem.
När jag låg i mammas mage,
åkte mormor och morfar till...
...djurhemmet. Ja, djurhemmet.
Och de hittade jättesöta hundar bredvid varandra.
Och de valde dem.
Precis när vi fick honom kom han till mig.
Och jag tycker att vi har haft en väldigt speciell relation,
ända sen jag träffade honom.
De flesta tycker att äldre hundar och katter
inte betyder lika mycket.
Men de är lika fantastiska som yngre hundar.
Jag räddar hundar som andra hundhem inte kan ta emot.
Mitt kall är att göra allt jag kan för att rädda dem.
Hej. Det är Dog Duca.
Jag vill hjälpa din hund, men först har jag några frågor.
Nej.
Eftersom jag är hundtränare kan jag hjälpa hundar som bits,
hundar som är äldre, och så vidare.
Den här övergavs.
Jag tror att han blev misshandlad.
Han är runt 14 eller 15 år gammal, och han bits.
Sitt. Duktig!
Var uppspelt när du berömmer honom.
Så här: "Ja!"
Han får inget nytt hem om han fortsätter bitas.
Du lägger inte ner din själ i det.
Inte halvdant, men: "Ja!"
Jag började rädda hundar när mitt företag gick i konkurs,
och jag hade det tufft.
Jag behövde bli räddad, vilket min hund Duca gjorde.
Utan Duca skulle jag inte göra det här.
Välkommen till Dog Duca. Okej?
Han behöver bada.
När hundar kommer hit vill jag att de ska säga:
"Jag är lycklig! Det här är kul!
Alla mina dåliga minnen har försvunnit!"
Jag vill ta hand om dem, så att de kan känna den glädjen.
Jag vill göra det för dem.
I Japan tillåter inte djuradoptionscenter
att personer som är 65 eller äldre adopterar hundar.
Jag ville göra nåt åt det.
Min idé var att låta äldre ta hand om äldre hundar.
På så sätt kunde äldre personer och äldre hundar hjälpa varandra.
- Dai har slutat kissa inne. - Så bra.
Ja, han är en sån duktig pojke.
Slutat kissa överallt.
Momo, du är också så väluppfostrad.
Vi ses sen.
Varsågod, Dai-chan.
Varsågod, Momo.
Mr Takahashi kom hem till mig med två hundar.
De var skygga i början.
Särskilt Dai.
Han markerade revir överallt.
Morra inte. Vem ber dig att morra?
På ytan är de söta.
Här inne är de vuxna.
Självsäkra vuxna.
Du brusar snabbt upp och skäller på Dai. Nej!
I alla mitt livs dagar...
...har det funnits hundar.
Jag har många fina minnen.
Pom Pom.
Hennes svans som såg ut som en hejaklacksledares pom-pom.
Därför döpte vi henne till Pom Pom.
Min man promenerar nog med Pom Pom i himlen nu.
Pom Pom fanns alltid vid hans sida.
Min man led av Alzheimers.
Alzheimers är en sjukdom som gör att minnet gradvis försvinner.
Men min man glömde aldrig Pom Poms namn.
När jag ställde min mans aska på altaret,
ville Pom Pom inte lämna fotot på min man.
Han gick bort, och ett år senare dog hon.
Jag tror att min man hämtade henne.
Och då blev jag ensam.
Dai och Momo,
att ha dem här är verkligen
nåt jag inte kan leva utan.
När man tänker på hur mycket djur
har helat människohjärtat,
det går inte att mäta.
Du är så fin.
Vill du inte ha vatten?
Djuren är här för att lära oss.
När vi går vilse påminner de oss om hur vi ska vara vårt bästa jag.
Itoshii.
Jag älskar det ordet på japanska.
Det betyder inte att man bara tycker om nån eller att man bara älskar dem.
Det betyder att man är väldigt tacksam...
...för att de finns.
Och att de gör en lycklig.
Itoshii.
Det är så jag känner för dem.
Mamma är terapeut,
men ibland kände jag att jag inte hade nån att prata med.
Mamma är bra på det. Ta inte illa upp, mamma.
Men...
...ibland gör husdjur det lilla extra,
för ibland är själva lyssnandet...
Det räcker att bara lyssna.
Djur gör en närvarande.
De finns alltid där för en i stunden, oavsett situation.
Vissa människor blir ledsna i sina liv,
och djur håller en igång.
Det får en på rätt spår igen.
DJURHUSET
Jag knyter an till alla djur.
Duktig pojke.
Det är min... terapi, kan man säga.
Jag älskar dig också.
Kan du grimasera? Nej, grimasera. Duktig flicka.
Inte du. Inte du, sotis.
När jag var liten hade jag sköldpaddor och ödlor.
Och jag pratade med dem, och de pratade med mig.
När man ser ett djur i ögonen ser man sig själv.
Jag säger till folk att utan dem vet jag inte var jag skulle vara.
Samhället jag bor i...
Det är kaos. Kolla bara.
Så är Southeast.
D.C. kallades Dodge City.
Vi hade högst mordfrekvens och sånt.
Många dödades i Southeast, öster om floden.
Många dog. Farbröder, mostrar, kusiner.
Hur började du i Earth Conservation Corps? Vad gjorde du innan?
Sålde droger.
Man tröttnar på att gå hemifrån och vara tvungen att bära vapen.
Man kan inte njuta av livet.
Man kan inte vara stolt över nåt man har,
för det är orättfånget.
Jag ville ha en lägenhet. Då behövs en deklaration.
Man får ingen om man säljer droger.
Jag gick på intervju hos Earth Conservation Corps.
Förklarade för dem att jag alltid har haft naturen inom mig.
Jag gillar att vara ute. Lyssna på det här.
Naturvårdsarbetet började för 30 år sen.
Vi gjorde en biflod till Anacostiafloden.
När vi rensade floden...
Jag älskar djur, så jag såg bävrar, gråhägrar,
mörtar och allt sånt, och tänkte: "Oj då".
Fiskar, ormar och fåglar kommer hit,
för att bo här. De har ingen rätt att förstöra det.
Man ska vara en förebild.
Vill du ha förändring, ta initiativet.
Jag slutade inte bara med allt dåligt,
och blev en naturfantast.
Nej, nej, nej. Nej.
Jag gjorde fortfarande saker.
Med tiden hade jag turen att lära mig vissa saker,
och se saker och lyssna på de människorna.
Det lärde mig nåt.
Vi återinförde den vithövdade havsörnen i storstadsområdet.
Vithövdade havsörnar i D.C. Det är här det händer.
Ni får ägna hela sommaren åt fåglarna.
När de ger sig av blir det som att förlora sitt barn.
Då får de klara sig själva.
Tror du det?
Ja, du kommer att bli fäst vid dem, som ett husdjur.
I början var jag en av skeptikerna.
En av tvivlarna. Det betydde inget för mig.
Men att se dem komma tillbaka och veta att jag var en del av det...
Jag har en helt annan syn på livet.
Jag började med falkenering,
för jag älskar att vara omgiven av djuren.
Man lär sig så mycket mer av dem,
än jag har lärt mig av människor. Om överlevnad, om allt.
Det finns mycket att lära. Jag har lärt tillräckligt av människor.
Vill du flyga upp hit?
85-95 % av ungfåglarna överlever inte sin första vinter.
Så falkenerare är naturvårdare, vare sig de vet det eller inte.
Man bildar ett partnerskap med sin fågel.
När vi släpper ut dem har de en chans att överleva,
föröka sig och hålla beståndet i schack.
Jag vill inte släppa honom.
Men han är i fin form.
Vi ska släppa honom fri.
När det är dags att släppa fågeln, när man släpper den, känner man:
"Ja, jag hjälper till. Jag har gjort min del."
Agnes.
Du gillar inte att vara ifrån mig.
Det här är mina barn.
Jag vet, stinkis.
Vissa av mina fåglar kan man inte släppa ut igen.
De har blivit skadade och kan inte jaga, så de kan inte släppas ut.
Så fort jag får ett djur blir det en familjemedlem. Direkt.
De här fåglarna är som... Har ni hund hemma?
Har ni husdjur?
Om ni älskar ert husdjur, älskar det alltid er.
Läget, tjockis?
Hur gammal är du?
Tolv.
Den här fågeln är dubbelt så gammal som du.
Vet du vad som hände?
Han bröt vingen.
Ser du här? Så han kan inte jaga längre.
Han kan bara flyga korta sträckor.
Så nån måste ta hand om honom så länge han lever.
Han heter mr Hoots.
Jag har haft honom länge.
- Varför stirrar den på mig? - Du tittar ju på honom.
Då får han titta på dig.
Han sticker inte klorna i dig eller försöker skada dig.
Han skulle inte göra nåt.
Titta. - Kom, tjockis.
Hon vet att du är en bra människa.
Hon har inte sagt ett pip eller hoppat av din hand.
Så du måste vara en bra människa om hon stannar.
Så vet du vad jag säger nu?
Var alltid en bra människa.
- Han äter. - Han äter.
- Möss. - Möss.
- Råttor. - Råttor.
- Ormar. Ekorrar. - Ormar. Ekorrar.
- Små flickor. - Små...
De får en att må bättre när man är rädd, sjuk. Då hämtar man honom...
Ja.
Om jag mår dåligt får mina djur mig att må bättre.
Jag gick på 33 begravningar på ett år.
Och han och jag bara tittade på varandra.
Det var som om han sa att han kände allt jag gick igenom då.
Det var en omedelbar kontakt. Allt bara stannade upp.
Smärtan, tiden, vad man än vill kalla det...
Allt bara stannade upp.
Varför heter det "tyst minut"?
Vad kan man säga som får nån att må bättre?
Ingenting.
Så det är därför man bara är tyst. Närvarande.
Enligt mig har allt läkande krafter, alla levande varelser. Allt.
Om man tillåter det.
Mamma sa alltid: "Vårt fysiska skal är precis det".
Anden lever vidare.
Kom då.
Mina djur kommer från en högre makt.
Jag har döpt nästan alla efter nån jag har förlorat.
Jag har en boerboel, hon heter Buma.
Jag kunde inte säga mormor.
Så den här hunden, Buma, det är den hon är.
Ser du inte den personen när du tittar på djuret?
Det gör jag.
Kom här.
Mammas smeknamn var Dippy.
Så en häst heter Dippy. Folk frågar varför.
För att min mamma red på min rygg, nu får jag rida på hennes.
Bara den kontakten med dem...
De är aldrig borta.
Djuret som är uppkallat efter dem,
deras ande finns där.
Så där ja. Bra.
När mamma dog fångade jag en fågel. Och jag bad en bön för henne.
"Mamma, jag släpper fågeln för dig."
Flyg fritt.
Ta hand om dig.
Vaka över oss.
Du må vara borta fysiskt, men minnet glöms aldrig.
Och vissa sa:
"Rodney, nästa gång du gör det, kan du lägga till min son?
Han dog i en bilolycka."
Nån annan sa:
"Min mamma hade cancer. Hon dog för två månader sen."
Så snart fångade jag en annan fågel. "Jag släpper honom i eftermiddag.
Så alla som vill lägga dit namn kan göra det nu."
Plötsligt hade jag 60 namn.
Vi har några namn att släppa fria med böner.
"Min farbror Ronnie.
Store Roland, Lille Roland, farbror Charles.
Farbror Rags.
Greg, Leon, Wardy, Sherman, Nevilles, Aaron, DeAnthony."
Och nu skickar alla namn på nära och kära, och jag släpper min fågel.
Den ger namnen vingar.
Hon heter Keisha efter tjejen som jobbade med mig
på Earth Conservation Corps, och som dog för några år sen.
Så vi ska släppa henne och släppa Keisha.
När jag vet att nån mår dåligt,
och jag kan göra nåt, då gör jag det.
Vi skickar ut böner så att de vet att vi älskar dem.
Bara för att man är borta är man inte glömd.
Vad kan komma närmare Gud än en fågel?
Fågeln viskar i Guds öra åt mig i detta nu.
Titta. Hon somnar.
Stackars gumma.
Hon vill ha det skönt.
Vi har haft fantastiska stunder tillsammans.
Jag firar med min alla hjärtans dam i dag.
Jag försökte alltid se till att hon var delaktig, med mig.
Vi var väldigt fattiga väldigt länge.
Vi brukade dela en tonfiskburk med varandra.
Så hon har sett allt.
Och jag är bara tacksam att ha nån...
Ja, jag säger "nån". Men nån där för mig.
Okej. Blue, stanna.
Okej.
Delilah reste sig och började gå.
Nu vill hon inte lägga sig, vilket är ett bra tecken.
Vill du gå ut?
Hon har mer energi än på länge.
Bra, D.
Så där ja.
Bra, Delilah.
Jag var rädd för att förlora husdjur.
De känns så ömtåliga. Som bebisar eller gamla människor.
Man måste ta hand om dem.
Jag minns att jag tänkte: "Kommer han att bli bra?
Vad kommer att hända?"
Jag blir så fäst vid dem.
Och när ett av dem dör, blir jag...
Jag blir förkrossad,
för när jag kommer hem finns de inte längre där.
- Duktig flicka. - Vad gör hon?
Det är hemskt när de dör. Man gör det här för att man bryr sig.
Det gör så ont för att man bryr sig.
Hej, tjejen.
Vid lunch sprang Zippy fram till vattenmelonen.
Men vid middagen ville hon inte äta.
En gris som inte vill äta är sjuk.
Vi trodde att hon skulle få åka hem.
Är det min gumma?
Men de sa:
"Det här är inte alls bra."
Kristin fick gå in och ta farväl. Vi pratade på Facetime.
Tog farväl av min flicka.
Det var jobbigt.
Det är det fortfarande.
Vi hade ett familjeråd för att prata om det.
De ville inte mista henne.
Hennes ben fungerade inte, så vi var tvungna att avliva henne.
Vi tog farväl av henne.
Och efter det...
...kramade vi henne en sista gång innan de förde bort henne.
Det är så konstigt...
De är inte människor, men det känns jättejobbigt.
Det känns likadant som när en människa dör.
Det är inte bara sorgligt.
Det är vårt ansvar som vårdnadshavare att vinka av dem.
Vi gör det för att visa vår tacksamhet.
I Japan kallar vi det för regnbågsbron.
Och vi tror att våra husdjur väntar på oss i himlen.
Jag tror att regnbågsbron är vad de ser.
Och när de går över den,
ser de alla minnen med sina ägare och sin familj.
Det finns nog en bättre plats än jorden,
där alla djur och människor umgås,
och har jättekul.
Nu vakar de över oss.
Och om man ser vita fjärilar,
så är det mina hundar som har dött.
Jag var ledsen och höll min andra kanin.
Och jag pratade om honom med mina föräldrar.
Sen hyllade vi hans liv.
Vi tänkte på vilket lyckligt liv vi haft.
Är du redo?
Underbart.
För mig är det ingen skillnad mellan att förlora en älskad människa eller ett djur.
Kärlek är kärlek är kärlek är kärlek.
De är som magiska varelser som har skickats hit för att hjälpa oss.
Ringarna!
Relationen blir bara djupare för var dag.
Åh, så fin.
De älskar mig.
Men inte mer än jag älskar dem.
Vi är alla på en stor, gammal flytande sten i rymden tillsammans.
Djur leder oss till vårt riktiga jag.
Det bandet är viktigt.
Jag tror att vi behöver varandra.
Det är roligt att lära känna andra varelser.
För vi är bara djur, när allt kommer omkring.
God morgon.
Ja, duktig pojke.
Vad gör du?
Titta på mig, Daisy.
Det bästa med husdjur är bara husdjur.
Jag vill att hon ska vara unik och ansvarsfull,
och vara sin egen person.
Fast hon är ett marsvin, så sitt eget marsvin.
Du och pappa är allergiska mot katter och...
Hundar. Särskilt katter.
- Smurf. - Ja.
Jag hade redan en fisk, men hon dog tyvärr.
Så vi släppte ut henne i havet.
Jag hoppas att nåt inte åt upp henne.
Om det är en talang att prutta...
Då är det Lukes talang.
Stanna där.
Du vill ha nåt annat.
Kom tillbaka.
Jambi, jag...
- Hon är speciell. - Hon är så rolig.
Hon är alltid med.
Hon tittar konstigt på en.
Ibland slickar hon på dörrhandtag.
Man vet inte varför.
Jag tror att nåt har hänt i hjärnkontoret.
Min vän DJ har bara fem hundar nu.
Jag bara: "5 hundar? Jag har 4 hundar, 11 fiskar, 1 katt och 1 marsvin."
Han bara:
"Va?"
Alltså, vad tusan? Hur fick jag min första hund?
Det är bokstavligen en valp.
Kl. 05.00 kommer han in och vill ha mat,
trots att den oftast står utanför.
Skaffa ett husdjur. Nu.
Skaffa ett husdjur.