Downloaded from YTS.LT
В такий Різдвяний магічний вечір
Давай подивимось глибше одне одному в очі
Official YIFY movies site: YTS.LT
Загадаємо все, що хочеться
Все, що на душі
Адже мріяти не шкідливо Не шкідливо
Мріяти так важливо Так важливо
Давай відкриємо наші серця
І запам'ятаємо ці вірші
Мріяти не шкідливо
Мріяти так важливо
Усе в житті можливо
Геть усе!
Мріяти, мріяти, діяти, починай!
Починай, нехай ці слова ще гучніше линуть
З Різдвом, Україно!
Мріяти не шкідливо, мріяти так важливо
Мріяти, діяти починай!
Дуже дякую, ви прекрасна публіка!
З Різдвом!
Українці, вітаємо вас
з прийдешнім Різдвом!
А зараз на сцену запрошується наш голова правління Дмитро Іва...
Вітаю, шановні колеги, дорогі друзі
і вся наша велика родино.
Ну і ви знаєте, що до поганих працівників приходить хто?
Чорт із різочками!
Але у нас поганих немає, тому
найкращим із вас, увага!
Премія!
І першим нагороджується, не просто найкращий менеджер,
а ще й найактивніший волонтер,
який не просто організував,
а ще й на відмінно пройшов курси першої медичної допомоги.
Ваш неймовірний колега Андрій Ковач!
Такими темпами, я не сумніваюсь,
він незабаром стане
членом правління нашої компанії.
Ти, як завжди, чарівна
На землі. На цій землі
Немає ні краплі подібних...
А ти чого такий сумний?
Не можеш придумати, куди премію витратити?
Я можу підкинути декілька варіантів.
Дякую!
Завтра їду до батьків.
Я дуже за ними скучив,
але мені знову доведеться вислуховувати стару добру пісеньку:
«Синку, тобі вже стільки років, а дружини все нема».
До того ж вони постійно сватають мені доньку свого бізнес-партнера.
І?
І так кожен рік.
Моя мама від мене відстала, тільки коли я приїхала з нареченим.
Каріно, не заливай.
Це... це просто був мій друг,
він мені просто підіграв.
Ну якось не гарно батьків обманювати.
Повір, це був єдиний вихід.
Веселих свят.
- Дякую, навзаєм. - А тебе, Андрію, вітаю з підвищенням.
Дякую.
Слухай, а...
давай я зіграю роль твоєї нареченої?
Тобто ти пропонуєш поїхати зі мною на свята до Львова,
щоб розіграти виставу на одну дію для двох глядачів?
Так а чого ні, ну схема ж робоча?
Погана ідея.
Ну дивися, як казав наш генеральний —
ми всі одна велика родина.
І ми маємо допомагати один одному.
Ну, так що, я беру нам квитки?
Ну, чого ти думаєш?
Думаю, чи ти завтра не пошкодуєш.
Обожнюю пригоди, особливо в цікавій компанії.
Блін...
злетіло...
Каріш, Андрій затятий парубок.
Я сумніваюсь, що у тебе щось вийде.
Ми поїдемо разом в СВ.
І для легенди у батьків будемо ночувати в одній кімнаті.
Плюс магія Різдва.
Ну, я дивлюсь, що поки що, ніхто нікуди не їде.
Повір,
зі Львова ми повернемося вже зарученими.
ПРИДБАНІ КВИТКИ. КИЇВ – ЛЬВІВ
ПОТЯГ ДО РІЗДВА
Григоровичу, привіт!
Ти мені дзвонив, що хотів?
Вийди за мене в рейс.
Температуру можеш не міряти, я чую в тебе гарячка.
Та я дійсно захворів.
А я вже рік як на пенсії.
Уявляєш, що буде коли провідник не вийде в різдвяний спец рейс?
Ольга відправила своїх в Калуш до сватів,
а ми з нею вирішили вперше,
розумієш вперше, за довгий час,
відсвяткувати Різдво разом.
Івановичу, я тебе прошу...
Їм тільки гроші в голові. Мамуль, ну ти ж знаєш,
у цього керівництва нічого святого немає.
Новий рік — робота, Різдво — робота.
Добре, коли в такий час є робота.
За мене не переживай, чуєш,
піду до тьоті Люби.
А твою кутю улюблену
з горіхами і чорносливом,
я тобі передам посилкою. Добре?
Ага.
Ну, що Рудий,
будемо ми з тобою цьогоріч удвох колядувати.
Та всі провідники зайняті.
Васильович в рейсі, Якович в санаторії.
Івановичу, ти останній лишився.
То візьми лікарняний.
Ліміт лікарняних я вже вибрав.
Ми ж з тобою на риболовлю — лікарняний,
в баню — лікарняний.
Я ж офіційно хворів.
Івановичу, ну ти ж мені весь час торочиш,
що за роботою скучив.
Я нікуди не поїду і крапка.
Дідусю, відкрий ротика і скажи «А-а!».
А-а!
Гаразд, я з Олею переговорю і я впевнений,
що вона з розумінням поставиться до твоєї застуди.
Це все?
Комарницький, обережно, не розбий іграшку.
А ви чого такі повільні? Різдво завтра, а не сьомого січня.
Піде. Якось плюс-мінус, піде.
Так, куди?
Перцовський, Камишин, куди зібралися?
Ну, ви що хочете, щоб я це робила?
Ну ви ж вищі!
Ольго Миколаївно, мене поставили на спец рейс Київ – Львів.
Комарницький.
А на верхівку ви щось повісите?
Ви що знущаєтесь,
ну ви б ще серп і молот туди повісили.
А я і сам не знаю, що вона ще й досі на складі робить?
Начальник різдвяного потягу,
почесна місія, навіть трошки вам заздрю.
Але ж у мене відпустка.
Ви мені самі її підписали, ось.
Ну це було місяць тому, тоді ще не було інформації про спец рейс.
Відпрацюєте, я вам дам три вихідні.
Я не можу.
Ми з сім'єю на Різдво їдемо у Миколаїв.
Вся родина збирається.
Я вже батькам пообіцяв.
Ну, батьки, то святе.
Добре, їдьте у відпустку.
Щасливого Різдва.
Дякую! Оленько Миколаївно, дякую. Навзаєм!
Щасливого вам Різдва.
Ольго Миколаївно, то що робить?
Що робити?
Це моя помилка, сама піду в рейс.
Я не про це. Що нам на верхівку вішати?
Та нехай краще вже нічого не буде.
В мене є гарний варіант.
Давайте.
Ти знаєш, тебе знайти на вокзалі це ще та задачка з зірочкою.
А навіщо ти мене шукав?
Тут така справа,
зима,
віруси, люди хворіють.
Ой і не кажи.
Одні хворіють,
інші пороз'їжджались по відпустках,
працювати нема кому.
Тату, ти мене вибач,
але мене не буде на Святвечір.
То що тебе сьогодні не буде дома?
Ні сьогодні, ні завтра,
ні на свята.
Але думаю, що ти мене, як ніхто, розумієш.
На жаль, про вдячність забувають діти.
Черешня всохне...
Ну припини.
Ти мене сам завжди вчив,
що робота понад усе.
Усі роз'їжджаються по відпустках, а ти — у рейс.
Новорічний, Різдвяний, Великодній.
От що ти за доня така?
Тепер ложки куті нема кому принести.
Не думала я, що ти так все це...
різко сприймеш.
Добре, я щось придумаю.
Ні, ні, ні.
Навпаки, я дуже радий,
що виховав таку достойну працівницю залізниці.
- Правда? - Угу...
Треба, то треба.
Працюй,
а я вже якось сам поколядую.
Дякую.
РІЗДВЯНИЙ РЕЙС КИЇВ – ЛЬВІВ
Слухай, а що таке бронзове зерно вертепу
з зіркою по-вифлеємськи?
Гречка з котлетою по-київськи.
Чого не залишити старе меню?
Що? Борщ 550 гривень?
Ну, борщ звичайно не може стільки коштувати,
а от різдвяний червоний Ірод — запросто.
Ми на цьому рейсі нормально заробимо.
А це що за коробки?
Вишиванки. На день змотаємось в Карпати.
На свята підуть, як гарячі пиріжки.
То може залишимося там на вихідні?
Нам щоб там залишитись на вихідні,
треба щоб різдвяні ціни були рік.
Ой, не прибідняйся.
Мені можеш не розказувати про свої доходи.
Слухай, що ти починаєш?
У мене всі вільні гроші в товарі.
От вийдемо на рентабельність, тоді подумаємо про Карпати.
Що?
Метр...
майже на метр — це вісімсот.
Дбайливе перевезення — це триста.
Вісімсот плюс триста —
тисячу п'ятсот.
У Львові її заберуть родичі.
Це що виїзд за межі області?
Ну це ще десь... триста.
- Ме-ме! - Хе-хе!!!
Там що коза?
Ну скажете таке?
Козенятко.
Ні, це порушення всіх санітарних норм.
Це знущання над тваринами.
Хто я такий,
щоб залишати на Різдво ваших родичів без козеняти?
Ме-е-е!
Я вибачаюсь, ви часом не той відомий актор,
який героїчно прийняв пологи у новорічному потязі?
Я вибачаюсь.
Миколо Івановичу!
- Привіт. - Ви хіба не на пенсії?
Був. Передивився усі серії «Жіночого лікаря», двічі.
А потім зрозумів, нових серій немає
і вирішив знову повернутися на залізницю.
- І у вас восьмий вагон? - Мій.
- І я знову до вас? - Заходь.
Сподіваюсь сьогодні я висплюсь.
Тільки скажіть мені, ну так на всякий випадок.
Ви в цьому році не знімались в ролі поліцейських, пожежників
чи працівників газу,
ну щоб я знав, на що мені сьогодні очікувати?
- Влаштовуйтесь. - Дякую.
Я пам'ятаю, до Львова не будити.
А де провідник? Це що за неподобство?
Вибачте.
Уявляєте, там в купе сам Андрій Ісаєнко.
Не кожен день в поїзді їде
заслужений артист України.
Те що всякі нездари купили собі диплом не робить їх заслуженими.
Як казав Карпенко-Карий:
«Звання потрібно здобувати невтомною працею і любов’ю глядачів!»
Заслужений діяч мистецтв України Ігор Святославович Князь.
Ну, Князь — це прізвище. У мене там два місця
Я розумію. Одне для Князя,
а інше для заслуженого діяча мистецтв?
Ні, це для реквізиту мого дитячого хору.
До речі ви...
Будь ласка, будь ласка. Не соромтесь.
Ти що здурів?
То ж коза!
Коза... Ну скажеш таке!
Яка коза, то козенятко,
маленьке, карликове.
Добрі люди попросили, я з того нічого не маю.
Ну, просто її у вагоні побачать,
а в тебе тут — як Ватикан, країна в країні. Чорт!
Що, начальник поїзда?
Так, коробка не моя, я Що баран козу возити?
Тихо!
Бачиш он ту жінку?
Класна кобіта.
Ага, чорт в спідниці.
Лариса, моя колишня.
Ой, не даремно вона тут з'явилась, ой, не даремно.
Певно прийшла з мене аліменти вибивати.
Ларисо!
Зрадник.
Та що ти переживаєш, вона вже в поїзд зайшла.
Значить — точно по мою душу.
Ігоре Святославовичу, доброго дня.
Щасливого Різдва!
Добрий день, діти!
Це тобі.
- Це тобі. - Дякую.
А це — поділитесь з друзями.
На вулиці шапки не знімати,
з вагону не виходити і бути чемними.
А ти нічого не забула?
Ні.
А паспорт мандрівника?
Ой, точно!
А це вам! Зі святом вас!
Ой, дякую! Дякую! Дякую.
Коли приїдеш до Львова,
не забудь поставити печатку.
Так.
Ну, все, мам! Бувай!
Добрий вечір!
Андрійчику, ти проходь, я ой...
Я з квитками розберуся.
І мій.
А можна нас до самого Львова не турбувати?
Можна.
Я перепрошую,
там діти на вікні погане слово написали,
можна у вас кип'яточку, воно замерзло?
- Так. - Дякую.
Ну, що, Лариско, бон вояж!
Ме-е-е!
Я тебе прошу,
це ж «Різдвяний експрес»,
шо тут може статися?
Алісо, не встигли, може, це знак?
Нащо тобі той Львів?
Я уже хлопців покликала, буде класна тусовка.
Я не можу спізнитися, у мене ж робота.
А, я це чую останніх десять років.
Ну, скажеш, захворіла, ну лишайся.
Я перепрошую, у мене квиток на цей потяг, але восьмий вагон.
Та сідайте, пройдете по вагону.
Ага, тримайте!
Шановна, ви не в ліфті, заходьте, кажу.
З тією роботою ніякого особистого життя.
Хлібопічка для мами
і набір інструментів для батька.
Що скажеш?
Скажу, що ти занадто серйозно до всього цього ставишся.
Андрію, ну а як інакше? Якщо приїдемо без подарунків нас одразу спалять.
Я продумала все до найменших дрібниць.
Навіть так?
Зустрічаємося ми вже півроку,
а познайомилися на...
На роботі.
Службовий роман.
Дуже романтично...
Так, нам треба зробити селфі,
тому що дивно, що в нас немає спільних фото.
Нумо-нумо.
А тепер найголовніше:
нам потрібно потренуватися цілуватися при батьках.
Злі язики кажуть, що я нормально цілуюсь.
Я вірю,
але треба, щоб усе було максимально натурально.
Ну, не надто стримано, щоб повірили,
і не занадто пристрасно, бо при батьках це не комільфо.
Згоден.
Я перепрошую, але в мене восьме місце.
Катеринчучка?
Бондаренко?
О, а що це ти, змерз?
Та я вирішив пройтись по вагонам, продати діткам морозиво.
Морозиво? На Різдво? Ти часом не захворів?
А хто мені весь час торочив — літо буде спекотним.
Ну, цих п'ять ящиків тепер треба кудись подіти.
Ну чого в костюмі Санта Клауса, в тебе ж є костюм Святого Миколая?
Лупити за ескімо таку ціну
в костюмі Миколая — це святотатство.
Там Лариса.
Яка Лариса?
Степанівна. З податкової.
А, ну то якщо з податкової — значить, точно прийшла за хабарем.
Вийди і дай, хіба тобі вперше?
Справа в тому, що вона не хоче хабар брати грішми,
а неземною красою.
Розігналася, я такий харасмент не допущу.
Слухай, я тебе прошу, нам не треба ніяких проблем,
просто раптом якщо вона буде питати,
скажи їй,
що мене звільнили.
Мовчи, хабарю, а то спалишся.
Прикрий мене.
А це ж я тебе останній раз на випускному бачила?
Катеринчукча.
А я бачу, в школі ви були найкращими подругами.
Не дай боже. З нею ніхто не хотів дружити.
Бо в неї брекети були, як рейки — ту-ту!
А ти їх вже зняла?
Шкода, а я тобі хотіла магнітик на холодильник подарувати.
Каріно.
Та все нормально, вона не ображається.
Ти ж не ображаєшся?
Вона жартів ніколи не доганяла.
Ой... скільки років пройшло...
А я все пам'ятаю.
Я думаю, це всі знання, які ти взяла зі школи.
А давайте і ми з вами познайомимось.
Мене звати Андрій.
Я вибачаюсь.
Алісо Катеринчук, можете не хвилюватися...
- Аліса, дуже приємно. - Навзаєм.
Ваш квиток дійсний.
А як це дійсний?
Ми купували квитки на офіційному сайті залізниці,
а не у перекупів.
Ви теж можете не хвилюватися,
і ваш квиток теж дійсний.
Ну так ясно, що дійсний.
Тільки як це — два квитки на одне місце?
Може, хакерська атака?
А може, Різдвяне диво?
- І як нам тепер їхати? - Ну, поки що втрьох.
О! Я не проти бути в компанії таких красунь.
А я проти.
Ну, допоки я не знайду комусь
інше місце.
Не комусь, а їй.
Ми з Андрієм їдемо з його батьками знайомитись.
Я врахую цей факт.
Печиво? Кава? Чай?
Краще знайдіть швидше комусь місце.
Григоровичу, нумо, допоможи з коробками.
Тут, між іншим, і твій відсоток є.
Микола Іванович?
Тук-тук-тук...
- А де? - Захворів.
Шкода. А вас що з пенсії вигнали?
На два дні. А ти чого так вирядився?
Та це я костюм Санти в карти виграв,
подумав, коли його ще вдягнути, як не на Різдво.
І різдвяний кошик в ньому можна дорожче продати, правда?
От інтуїція.
Ви не Микола Іванович, ви Шерлок Іванович.
А де костюм діда Мороза, ти ж раніше в ньому спекулював?
Та спалив.
Мене в Франківському поїзді в ньому діти побили.
Малі чи старшокласники?
Малі, але били як старшокласники.
Ну до того ж воно все і йшло.
Ти ж розумієш, що твої коробки в моєму купе не поїдуть.
Миколо Івановичу, по старій дружбі,
кілька коробок, будь ласка!
Санто, іди лісом.
Я сказав — іди лісом.
Тату?
Нічого собі.
Це та, яка в тебе хлопця прямо на випускному відбила?
Моя фарба.
Там така драма була,
вона місяць морозивом горе заїдала.
Так, але вона не одна, а зі своїм хлопцем.
Їдуть знайомитись з його батьками.
Та ти що, Алісо, оце тобі повезло.
Їхати в трьох з цією зарозумілою вискочкою, таке собі везіння.
Це твій шанс.
Треба поквитатися з тим стервом.
Відбий і ти в неї пацана, а?
Тримайте.
Навіщо це мені?
Вона нанесла тобі важку психологічну травму.
От хтозна, може, саме через це ти досі одинока.
Доля дає тобі шанс.
Я не буду опускатися до її рівня.
Ой, як знаєш.
А тобі не соромно?
Ти мені не тільки збрехав,
а ще й розіграв виставу про невдячну доньку.
Ну, по-перше, я не збрехав, а просто не сказав всю правду.
А по-друге, а ти могла таткові сказати,
що йдеш у рейс.
Твоє перебування тут незаконне.
Ти — пенсіонер,
ти більше не працюєш на Укрзалізниці.
Дякую, що нагадали,
тому що ми, пенсіонери, ми трішечки забудькуваті.
До речі, жіночко, ви хто, я вас не впізнаю?
А мені не смішно.
Якщо хтось дізнається,
що пенсіонер на рейсі —
полетить моя голова.
Не переживай, ми тут всі свої, ніхто не здасть.
Значить так, Миколо Івановичу,
я давав вам шанс вчинити по-людськи, ви ним не скористалися,
тому далі розклад буде таким —
або ви берете мої коробки з товаром...
Шантаж, як в добрі старі часи?
Або я пишу доповідну вашому начальству,
що ви незаконно виконували функції провідника.
Ну, вам же. звичайно, все одно,
а от вашу доцю з роботи — тю-тю.
Нехай звільняють, з неї така начальниця, як...
До речі, я влаштував її на залізницю по блату.
А... кумівство.
Ну, я і про це в доповідній зазначу.
Ольго Миколаївно... тук-тук-тук.
А ми з вашим татком сценки репетируємо.
Будем діткам на Святвечір показувати.
Залізничний вертеп.
А можна чай, три штуки?
Можна?
А, Катеринчукча,
а я думала, мені пощастило і ти з тамбура випала.
Тут провідник заходив,
питав, чи ти не проти, щоб тобі у коридорі постелили?
Ти ж не проти, Катеринчукча?
Ну що, ти досі за випускний ображаєшся?
Ну, перестань.
Я просто хотіла гарно провести час.
Як би ж я знала, що цей Саша — кохання твого життя.
Чи його не Саша звали?
Не пам'ятаю.
Він мені потім ще місяць писав.
У коханні клявся.
Дурник.
Що значить «концерт під питанням»?
Шановний, ви при своєму розумі?
Та мої діти пожертвували Святвечором з родинами,
щоб подарувати вам справжнє мистецтво!
Ні, це ви мене послухайте!
Я заслужений діяч мистецтв Украї... Алло!
Тепер всі на своїх місцях.
Я провідник, ти — начальниця потягу.
Ми ж професіонали.
Династія залізничників.
Що у вас тут відбувається?
Ми європейська країна,
а сервіс у вас нульовий!
Ви що знущаєтесь?
У вас у вагоні, між іншим, заслужений діяч мистецтв їде.
А що сталося?
А хто ви така, щоб я перед вами звітував?
Начальниця потягу.
От і чудово, не доведеться за вами окремо ходити.
Ігор Князь.
Князь — це прізвище.
Ходімо.
Визначились?
А як же.
Дайте мені будь ласка...
таргана вусатого.
Просто у нас нове різдвяне меню, я ще не зовсім орієнтуюся.
А це основна страва чи закуска?
А, напарника прикриваєш?
Молодець.
А ви
про Петровича?
А у вас на залізниці ще є такі хитровусі?
Ні, нема.
І Петровича теж нема.
Так я й повірила.
Він же різдвяний рейс
нізащо не пропустить.
- Його звільнили. - Та ви що?
А що начальство дізналося, що він коньяк чаєм розбавляє?
А ви звідки знаєте?
А я Петруччо, як облупленого знаю.
Я з ним п'ять років прожила.
Ну, як жила... мучилась.
Він же скупий, як чорт.
Власне тому розвелись.
То ви не з податкової?
А у вас велика каса?
Ні! Просто зараз рейди на залізниці.
Сказали, що сьогодні перевірка.
Поклич його і передай, що Лариса прийшла за аліментами.
Якими аліментами?
Щаслива. Не знаєш, що таке аліменти?
Для дитини.
Цей гад відмовляється платити.
Дитині?
Ага.
- Не платить? - Так.
Тарган вусатий.
Ось, полюбуйтесь! Не працює.
Такі гроші за квиток дерете, а розетки несправні.
А ось іще одна розетка, а ви спробуйте її.
Я бачу, що є ще одна. Але мені потрібна саме ця, моя.
Виконайте свій професійний обов'язок — полагодіть.
Легко. Я ходив на курси юного електрика,
правда, це було ще в сімдесяті.
Не пам'ятаєте,
розетки з тих пір не змінилися?
Як казав Тичина Остапу Вишні: «Ваша іронія зараз недоречна».
Мені потрібна працююча розетка.
Не нервуйте. Мій підлеглий
вирішить цю проблему у найкоротший термін.
Беру це під особистий контроль.
Підлеглий...
Мала, молодець, так тримати.
Слухай мене і Андрій буде твій.
Алло, алло, мала, ти де?
Алло, Тонь, я тут.
Нумо, мала, я з тобою.
Так... риюсь в соцмережах... о, знайшла!
Потім розкажу.
Хлопець цієї Каріни — Андрій Ковач.
Він працює на радіо.
- Ай!!! - Ой...
Андрію, в тебе такий голос знайомий,
ти, часом, не на телебаченні працюєш?
Може, на радіо?
О! Він на футбол ходить — значить, футбол любить.
Я футбол з дитинства обожнюю.
Мене тато завжди з собою на стадіон брав.
Як я за «Шахтар» кричала!
Динамо! Динамо!
Динамо! Чемпіон!
У нього багато фоток з риболовлі.
Наплети, що ти рибалка від Бога.
Можеш сказати, що ти зловила щуку на блешню.
Риболовля — це суцільний кайф, правда?
Я якось щуку спіймала на клешню.
Та яка клешня?
Блешня!
На блешню.
Де я працюю?
Мала, тільки не здумай йому сказати,
що ти працюєш перекладачем. Це нудно.
Ти краще скажи, що ти працюєш в балеті Монатика.
В балеті Монатика.
Та ладно?
Так її.
Хеллоу!
Дімо, привіт! Дивись, хто зі мною в купе їде.
Хто там?
Аліса.
Аліса?
Так,
я третя праворуч в другому ряду,
від вас ліворуч.
А... Алісо,
пробачте мене, будь ласка,
я ще не встиг всіх запам'ятати
але радий вас бачити.
Вибачте.
Добре, друже, бувай.
Прикинь, який світ тісний?
Угу...
Тоня, я була на межі провалу.
Який балет, який Монатик?
Бо треба ще правильно вміти використовувати ці підказки.
От я знала, що все цим закінчиться.
З тебе, чесно кажучи, така собі фатальна жінка.
Ну ти мене на пенсію не списуй.
Мені вдалося перетягнути Андрія на свою половину поля.
Ти б бачила обличчя Каріни.
Ніби окунь в штангу дав. Мала, я в грі.
Так, переходимо до другої частини —
шлях до серця чоловіка лежить...
...Через шлунок.
Далі я сама.
Давай, тримай мене в курсі.
Уявляєш, вона мене ще винною хотіла зробити?
Мені це не цікаво.
А мені цікаво. Що там сталось?
Це вам. Дякую!
З Різдвом! У, прекрасні.
Дякую вам за покупку. Ще раз з Різдвом.
Ну, що повірила ця податкова п'явка?
Повірила. Але грошей хоче...
Що, так і сказала?
А що ти дивуєшся, ніби податкова вперше хоче грошей?
А вона сказала, що з податкової?
Так то ж ти сказав, чи ти вже забув?
І що, багато хоче?
Я пропоную пополам.
Петровичу, я все знаю, покинув дитину і не хочеш платити аліменти?
Та плачу я!
Просто Лариса кожного разу хоче все більше.
Мене так податкова не доїть, як вона.
Я тебе дуже прошу,
скажи їй, що мої доходи зараз дуже сильно впали.
Так само, як і твоя гідність.
Ну, просто
ті гроші, які забирає Лариса,
могли б піти нам з тобою.
Три дні в Карпатах...
Ол інклюзив.
Скажи їй, що я зараз безробітний,
і перебиваюсь із води на хліб.
Ну, можливо, вона від мене відчепиться.
Наталю, якщо нічого серйозного, навіть чути не хочу.
Ігоре Святославовичу, тут такі справи, ой!
Ми оце поки ми їхали,
зв’язок був, я дзвонила однокурснику Артему Могилі.
А він колись виступав на одній сцені з Олексою Кендзьором, вони подружилися.
А його дядько, Феофаній Гадюка, живе на одній вулиці з Артемієм Бібіком.
- І тут зв’язок пропав... - Ну, слава Богу.
а то я думав, цей перепис населення не закінчиться.
А зв'язок поновився.
І Бібік сказав, щоб я зателефонувала Гаврику молодшому.
А Гаврика не було і мене скерували до його помічниці Ніни Неборак...
Слухай, ти можеш виключити свою оцю деталізацію
і сказати, чого прийшла, ще й цих двох з собою привела?
Кого привела?
Побилися.
З'ясовували, хто з черепашок-ніндзя сильніший.
Сподіваюсь, конфлікт вичерпано?
І зійшлись на тому, що найсильніший Щур.
Ну цей тренер їх. Криса.
А, ну от і добре.
А помічниця Ніна Неборак написала листа Сергію Мироновичу Савчуку-Кривошапці
і Сергій Миронович Савчук-Кривошапка відповів, що наш виступ в силі.
Слухай, ну, ти одразу з цього не могла почати?
Це ж пречудово!
Це чудова новина! Так, бігом-бігом до себе.
Так.
Ольго Миколаївно, підлеглий Швець
поставлену вами задачу виконав.
Тату, не ображайся, але це халтура.
Яка халтура? Я навіть перевиконав план,
була одна розетка, тепер три.
Ну ти ж бачиш, що пасажир дуже принциповий.
Він зараз знову влаштує скандал, а ти його провокуєш.
Навіть не знаю, що робити.
Ольго Миколаївно, може ви мене звільните
за профнепридатністю?
- О! - О!
- Подовжувач?
Подовжувач.
Це тимчасово.
Провідник вирішив проявити самодіяльність, але я розберусь.
Ну, як казав Амвросій Бучма у виставі «Тарас Бульба»:
«Мені б вистачило й одного, але три, то три».
Дякую.
Комфорт пасажирів — це наш девіз.
Якщо вам ще раптом треба щось дістати — звертайтесь.
Ольга Миколаївна вміє діставати
і не тільки подовжувач.
Не хочете перекусити?
Так, можна.
Ми варені яйця їсти не збираємось.
Адрійчику, я ж нам нагетсів купила.
Пригощайся.
Послухайте, дівчата, а ходімо у вагон ресторан?
Ходімо.
А я їм, лише те, що готую сама.
Тому дякую, я пас.
Хм... ну звичайно пас,
звідки в тебе гроші на ресторан?
Навіть, якщо це вагон.
Каріно... Ходімо, я пригощаю.
А я не їм у громадських закладах через алергію,
мені важливо знати, які інгредієнти в страві.
Точно. Я й забула,
як тебе шкільна медсестра ледве відкачала.
Ми дали їй цукерку з горіхами. Ти б бачив, що з нею робилося.
Вона така вся почервоніла, отака розпухла,
як ропуха і кашляла.
Ти пам'ятаєш?
Каріно, не смішно,
вона могла померти.
Ну, так не померла ж. Сидить жива-здорова.
Розслабся, ми були дітьми.
Ну такі собі веселощі.
Проїхали. Домашні налисники з сиром.
Дякую.
Це дуже смачно. В мене мама такі готує.
- Правда? - Угу.
Пригощайся.
Це що таке?
Що, зраднички,
нову невістку зі столиці чекаєте?
Та то певно якась помилка. Аню, скажи?
Помилка — це те, що я вам віддав безплатно в оренду приміщення.
- Я ж думав, ми свати. - Так, ходімо звідси.
Так, це якийсь шантаж.
Не можна маніпулювати бізнесом в особистих справах.
Так, це що таке?
- О! - О!
Тату, розумієш, коли батьки шукають своїй донці нареченого — це крінж.
Ми ж не у 19 столітті.
Я сказав, щоб у машині сиділа.
Скільки разів можна повторювати —
у мене є хлопець!
Доки на власні очі не побачу, не повірю.
То що, оренда в силі?
Угу.
Ну то ми може чаю поп'ємо?
Перша партія готова, забирай.
Що сталось?
Що, таки нашого виступу не буде?
Виступ буде.
Солістки не буде.
Іди сюди.
О, наїлася морозива, хрипить.
Як хрипить?
Покажи.
Кхе...
Якось невиразно.
Ти розумієш, що ми колядки співаємо, а не шансон?
Куди дивилась? Де вона те морозиво взяла?
Продав якийсь Санта Клаус.
Як можна дітям на Різдво морозиво продавати?
Як казав Ростислав Держипільський:
«Таких треба, як в Спарті, — ногою в спину і в оркестрову яму».
Ігоре Святославовичу,
може, якось без солістки обійдемось?
Ну, ти думай, що ти верзеш,
у неї центральний персонаж вертепу — коза.
А ну, скажи ме-е.
Ме-е...
Я перепрошую, але центральний персонаж вертепу не коза,
а Ірод.
Ірод — це той,
хто їй морозиво продав.
Шановні пасажири! Станція Козятин.
Зупинка, всього лише, дві хвилини.
- Будь ласка. - Дякую.
- Давай, Матвійчику. - Проходьте.
- Я допоможу. - Дякую.
- От так. - А моє де?
А ваше теж тут. Заходьте.
О!
Які в мене гарні сусіди.
Допоможіть мені.
О, дякую.
Захочете чаю чи кави, я у себе.
- Провіднику! - Спасибі.
- Добре. - Провіднику!
Що цього разу?
А ви не бачите?
І не відчуваєте?
Дуже дивно, бо зазвичай немолоді люди першими відчувають протяг.
Ось погляньте, не зачиняється до кінця.
Дме, як за Полярним колом.
А в мене дитина з хору вже захворіла.
Хрипить, як старий патефон, от як їй увечері виступати, як?
Це не смішно.
Це не вам. Це від горла.
Ви хочете, щоб і я захворів?
У мене і для вас є — м'ятна.
Я прошу! Ні, я вимагаю, щоб ви, як провідник вагону,
зробили так, щоб мені не дуло.
Одну секундочку, будь ласка.
Так не дує?
Це хамство!
А молодь вважає — що це лайфхак.
Як ви смієте?
Я буду скаржитись, це буде ваш останній рейс!
Сподіваюся.
А ми з Матвійчиком до Львова на Різдво їдемо.
От не знала, що цей потяг два тижні у Львів їде.
Різдво ж 7 січня.
Ну, в Україні офіційно вже кілька років святкують 25 грудня.
Ага, навигадували. Аби не так, як раніше.
Чого? Просто, щоб святкувати разом з усім цивілізованим світом.
Ну, що стали жити, як весь цивілізований світ?
А ну нагадай, пенсії у фунтах чи в стерлінгах?
Послухайте, але ж це дух Різдва.
Його не купиш ні за які гроші світу.
Ой, та не купиш, не купиш...
Але ж все добре було, нащо було переносити?
То не ми перенесли,
а більшовики.
О-у, ну, таке скажете, чесне слово, аби ляпнути.
Ну, навіщо воно їм було?
Бо вони хотіли контролювати вірян.
Якщо не святкуєте Новий рік, значить постуєте.
Раз постуєте, значить віруючі, а раз віруючі,
значить хто?
Ворог народу.
Ой, начитаєтесь ото в тих своїх інтернетах,
а потім видаєте за істину.
Та ні, я просто працюю в Національному музеї Івана Гончара,
тому я точно знаю, про що я кажу.
А навіть якщо і так, навіщо мені це знати?
Я 60 років прожила без цієї інформації,
і ще стільки ж проживу.
Значить так, я тут у колег розпитала про Петровича.
Кажуть, після того, як його виперли звідси,
справи у нього геть кепські. Ледь зводить кінці з кінцями.
Та ти що? Ай-я-ай.
Хоч не спився?
Ой! Не просихає.
Почав речі з дому виносити. Так.
Слухай, а як тебе звати?
Марія.
Знаєш, я бачу, Маріє, ти нормальна жінка.
Ну і не дурна.
Ну, раз у такому віці досі не заміжня.
Ні, все правильно робиш. Молодець.
Я от з дуру за Петруччо вискочила заміж,
так все життя шкодую.
А чого з дуру?
А, молода була, дурна.
Знаєш, якось їхала в Одесу,
зайшла у вагон-ресторан...
перекусити, а тут — воно.
Симпатичне, галантне з харизмою.
От я і поплила,
так до Одеси і не доїхавши.
Ну, а потім
бурхливий курортний роман, весілля
і п'ять років коту під хвіст.
Єдина втіха — донька.
Невже іскра кохання так швидко згасла?
Ну, а як же їй не згаснути з таким скнарою?
Ти знаєш ми після цієї Одеси, так більше нікуди і ніколи не їздили.
Ну, звісно ж Петрович економний, але так щоб прям...
От хочеш вір, хочеш не вір —
рідній донці, замість ляльки,
качан кукурудзи хто подарував?
- Петрович? - Так.
Я сподіваюсь в цьому світі більше немає такої малохольної,
яка могла б з ним жити.
Так, це точно.
Знаєш,
все-таки я рада,
що життя його покарало.
Тепер зрозуміло чому він платить мінімальні аліменти.
- Мінімальні? - Так
Я навіть дитині пуховика купити не можу.
Всю зиму проходила у демісезонній куртці.
Тричі хворіла.
Пробач...
Ну, ну, ну.
Ну, заспокойтеся.
Ніхто його не звільняв.
Стукати не вчили?
Уже постукали.
Князь Ігор на тебе знову поскаржився.
І як настроєна княгиня Ольга?
Невже спалить непокірних древлян?
Тату, ну досить уже.
Я не хочу отримувати по шапці через те, що хтось не може виконувати свою роботу.
Тим більше, що цей хтось взагалі не мав тут бути.
Ну невже це так важко полагодити те вікно?
Я не вмію приєднувати до вікон подовжувачі.
Значить так, провідник Швець,
я оголошую вам догану.
Після повернення в Київ, я буду ініціювати перевірку,
яка встановить, яким чином ви опинились на цьому рейсі
і на яких підставах
виконували функцію провідника.
Усі винні будуть покарані.
Це я вам гарантую.
Як ви сказали?
Функцію?
Прекрасно.
Функція провідника припиняє свою діяльність
і чекає на заслужене покарання.
Дозвольте?
З такими прибутками його з цього вагону
тільки вперед ногами винесуть.
І то тільки навар на лівому товарі.
Нічого собі.
Це за місяць?
Так, а ще зарплата, премії, плюс чайові.
От тарган вусатий,
виходить, що грошики до нього липнуть, як...
Як ескімо до підошви.
Слухай, він досі не одружений?
Ні,
ви ж самі сказали,
спробуй знайди ще таку... малохольну.
Вибачте.
Треба Петра повертати.
Я ж кажу, його ніхто не виганяв з роботи.
Повертати до себе.
В сім'ю.
Тату, ну коли ти там будеш?
За годину.
Рахуй до трьох тисяч шістсот.
Чи ти не вмієш?
Вмію, але в мене є годинник.
А де ваш чоловік служить?
В ППО.
Підсяде до нас у Хмельницькому, разом відсвяткуємо Різдво у Львові.
- Пригощайтесь. - Дуже дякую.
О, Матвійчику, а ти бутерброд будеш?
Це так не працює.
А тост будеш?
Ага.
Матвійчику, а ти вже придумав,
що ти діду Морозу напишеш,
щоб він тобі під ялинку поклав?
Я вже дорослий і знаю, що ніякого діда Мороза не існує.
Подарунки дітям приносить Святий Миколай.
Але цього року я йому написав, що не хочу жодних подарунків.
Хочу щоб тата відпустили у відпустку.
І Миколай почув моє прохання.
Ну, святий Миколай, дід Мороз чи Санта Клаус —
це одна й та сама людина,
просто по-різному називається.
Неправда,
Святому Миколаю більше ніж 1700 років,
а дід Мороз навіть до 90 не дожив.
Їж, давай.
Ух-ти!
А ви кажете про пенсіонерів не думають.
Різдвяна тисяча прийшла.
Так це ж прийшла тим, хто 25 грудня святкує.
Напишіть у службу підтримки про повернення коштів.
Ну, ваша тисяча прийде сьомого січня.
Доню, ти давай не вигадуй. Свято є свято.
Щедрик, щедрик, щедрівочка
Прилетіла ластівочка
Стала собі щебетати
Господаря викликати
Вийди, вийди, господарю
Подивися на кошару
Там овечки покотились
А ягнички народились
В тебе товар весь хороший
Будеш мати мірку грошей
Хоч не гроші, то полова
В тебе жінка чорноброва
Хоч не гроші, то полова
В тебе жінка чорноброва
Щедрик, щедрик, щедрівочка
прилетіла...
Стоп!
...ластівочка
Я вам обіцяю повпливати на свого підопічного.
Як казала Ольга Швець: «Все буде добре».
- Хто це? - Це я.
Щодо вашої ситуації —
провідник тут безсилий, на жаль, як і я.
Ну насправді в потязі зараз немає вільного місця.
Хоча мені здається, що є один варіант.
Ну, не знаю, у мене тут не тільки реквізит,
тут у мене костюми, музичні інструменти, Різдвяна зірка,
куди я маю це все перекласти?
Ми солідний вертеп.
Що ж, розумію,
доведеться дівчині їхати в коридорі.
А так могла би скласти вам компанію,
та бачу вам з реквізитом їхати веселіше.
Ні, ну це діло поправиме,
місце можна швидко звільнити.
Дозвольте уточнити, а що за дівчина,
щоб потім не було марних сподівань.
Молода,
одинока, красива.
Ну, тоді вважайте, що місце вільне, як лелека в небі.
До речі, чи не хочете домашньої настояночки
на волоських горіхах за стародавнім рецептом Нечуя-Левицького? Там...
Із задоволенням послухала би склад напою,
але змушувати чекати дівчину, моветон.
Тоді, як сказав Леопольд фон Захер-Мазох:
«Фрау, дайте мені кілька хвилин і апартаменти будуть готові».
Чудово.
Катеринчучка, ми тобі там місце знайшли
в першому купе.
Це не те, що ти подумала, я зараз все поясню.
А давай, а поясни мені,
якого ти на мого хлопця цілий день вішаєшся, а?
Ну, все, не перегравай,
ми ж з тобою не пара.
Ви ж до батьків їдете знайомитись?
Так, ти не знаєш, Каріна просто погодилася мені підіграти.
- Це дуже довга історія. - Ну, так і що...
Це не значить що треба цілуватись із першою ліпшою курвою.
Каріно! Все, не драматизуй!
Шо?
Та з ким завгодно, тільки не з цією лузеркою.
- Перестань її так називати! - А як її ще називати?
Приперлася тут зі своїми налисниками!
І що, ніяк?
Матвійчик дуже засмутиться.
Включи відео зв'язок.
Синочок, тато.
Синку, мені дуже шкода, але, на жаль, мене не відпустили у відпустку.
Як? Ти ж мав до нас у потяг сідати.
Ну, нічого не вдієш.
Щоб ви з мамою могли спокійно святкувати Різдво,
тато з побратимами має прикривати небо.
Тобто, Святий Миколай мене обманув?
Синку, мені здалося чи ти трохи засмутився?
Здалося.
Так, давай розберемося в ситуації.
Ти загадав бажання зі мною зустрітися.
Правильно?
Правильно.
А Святий Миколай його не виконав.
Невірна відповідь.
Він просто поставив його у режим очікування.
Що це за режим такий?
От дивися, ми з тобою коли в останнє бачились?
У вересні.
От, а є дітки які не бачили свого татка рік, два.
А є такі що і більше.
Ну, а якщо вони загадали бажання таке саме, як і ти,
то кому він має виконати його першим?
Тим, хто не бачив татка довше.
Ну, ось, я ж і кажу, що він просто поставив його в режим очікування.
Ти головне вір, чекай
і ми скоро побачимося. Обіцяю.
Вірю. Дуже вірю і чекаю.
Солдате Матвійчику, а так вже набагато краще.
Все, кінець зв'язку.
Плюс, плюс.
Все добре.
Я дожену останнього вагона
Коли вона мене чекає вдома!
Я дотягнусь останнього балкона
Коли вона мене чекає вдома
Я дожену останнього вагона
Коли вона мене чекає вдома
Я дотягнусь останнього балкона
Коли вона мене чекає вдома
Я дожену останнього вагона
Коли вона мене чекає вдома!
Я дотягнусь останнього балкона
Коли вона мене чекає вдома!
Я дожену останнього вагона
Коли вона мене чекає вдома!
А... ну привіт, Петрусику.
Ну, що ти так заметушився, ну?
Ну, в мене ж в руках нічого важкого нема.
В тебе рука важка.
Ну, що є, то є.
Але ж з іншого боку,
ти за мною, як за стіною.
Я б сказав — кам'яною.
Ну, як ти? Як життя?
Слухай, я бачу ти без мене геть розкис.
А чого досі один?
Я не один.
Ну, припини,
ти ж знаєш, що визнати проблему —
це перший крок до зцілення.
Пам'ятаєш, як нам було добре вдвох?
Може спробуємо почати все спочатку?
- Петровичу! - Га?
Є клієнт на Різдвяний кошик, ходімо швидше, поки люди не передумали.
Клієнт зачекає.
Щастя ж не в грошах. Правда, Петрусику?
І потім, Маріє, я думаю, що з кошиком
якось самі впораєтесь.
Я так і знала, що ти з цією крашанкою.
Які ви передбачувані, аж гидко.
Ну, нічого, я за тебе ще поборюся.
Сумніваюся.
Любчику, а скажи їй, яка в мене рука.
Важка.
А мені боротися не можна.
Я вагітна.
Ха-ха...
Все ясно, маски зняті.
Але в чому проблема?
Якщо Андрій вільний, ти не зробила нічого поганого.
Я використала хорошу людину
для своєї дурнуватої помсти.
Ой, Алісо, скажи чесно, ти запала на нього?
При чому тут це?
При всьому. Він вільний, ти одинока.
Так, не профукай свій шанс.
І що я йому скажу?
«Андрію, я залицялася до тебе, щоб помститися за шкільну образу».
Але так як ви з Каріною не пара, то давай будемо зустрічатися?
Ну, плюс, мінус, над текстом ми ще попрацюємо.
Це зайшло занадто далеко.
В цій історії потрібно поставити крапку.
З такими темпами вона собі так нікого не знайде.
Це точно.
Думаєш дитиною його втримати?
Пробували — не варіант. Втече від тебе так само, як і від мене.
У вас застарілі погляди на сім'ю.
Якщо чоловіка оточувати турботою та любов'ю,
нікуди він не піде.
Цікаво, за що його любити?
За посмішку,
за гумор, кмітливість, за винахідливість.
І за ніжність.
О! От цього в нього вистачає максимум на рік-два,
а потім будеш бігати за ним і аліменти клянчити.
Та платив я тобі аліменти, причому максимальні.
Я ж свою Іринку всім серцем люблю,
я їй завжди з поїздок найкращі ляльки привозив.
А потім перейшов на мінімальні.
Тому що дехто почав витрачати всі гроші на себе,
а не на дитину.
Ну, взагалі то це моя особиста справа.
Витрачай мінімальні аліменти, куди хочеш.
А оцю різницю я кладу дитині на карточку.
А Іринка підросте, буде їй на вищу освіту.
До вищої освіти треба ще дожити, а не доіснувати.
Не треба переживати.
Я карточку дитині поповнюю регулярно.
Бачиш, він гарний батько.
Ну дивись, щоб потім не прийшлось плакати в подушку.
Тату,
треба поговорити.
А хіба розмови входять в посадову інструкцію начальника потягу?
Пробач мені за те, що я включила режим начальниці.
Я справді не мала права так з тобою поводитись.
І ти мене пробач, доню.
Мені треба було з самого початку сказати тобі всю правду.
Я впевнений, що ти б мене зрозуміла,
і дозволила б мені вийти в рейс.
Не факт, це порушення усіх норм,
але те що ти підмінив хворого колегу,
заслуговує на повагу.
То я можу приступити до своїх обов'язків?
- Звісно. - Дякую.
Тільки, будь ласка, не конфліктуй більше з тим митцем.
Я обіцяю тобі, доню.
А ось воно що, сімейний підряд.
Рука руку миє. Нічого, нічого...
Реквізит побуде тут, це не обговорюється,
а по приїзду, я на вас скаргу накатаю.
Навіщо відкладати, ваша величносте,
папір у мене є,
а гусяче перо і чорнила ми знайдемо.
Олю, ти не знаєш, в якому купе їдуть гуси?
Як казав Осип Маковей
в своєму безсмертному творінні «Гірке життя»: «Приймай, господарю».
Так-так, заходьте, я вже зачекався.
Ви хто?
Мені сказали тут є вільне місце.
А де?
А, Каріна? Залишилась в своєму купе.
Ну і грець з нею.
Давайте знайомитись, Ігор Святославович Князь.
- Ну, Князь це прізвище. - Аліса.
Аліса. Яке гарне ім’я.
А — ангельська,
Л — лагідна, І — ігриста,
С — сонячна, А — артистична.
Алісочко, підтримайте мене,
пару крапель благородного напою за знайомство.
Дякую, але я краще кави вип'ю.
Алісо,
треба поговорити.
Ти хотів поговорити? Про що?
Про нас.
Немає ніяких нас.
Я не та, за кого себе видавала.
Я це одразу зрозумів.
Монатік мені потім передзвонив і сказав, що знає усіх свої танцівниць, а тебе — ні.
І чому ти мовчав?
Було цікаво за тобою спостерігати.
Особливо, як ти розбираєшся у футболі і риболовлі.
Тепер мені ще більше соромно.
Це було так недолуго.
Та ні, це було дуже мило.
Перестань.
Помста Каріні затьмарила мені очі.
Я пропоную все залишити на стартових позиціях.
Між нами з Каріною нічого немає, вона просто мені підігрує.
Хіба дівчина без почуттів буде їхати на свята в інше місто,
знайомитись з батьками, щоб просто підіграти?
Каріна щиро тебе кохає,
і я не хочу цьому заважати.
Тому прощавай.
Так, а на чому ми зупинилися?
Подарунки, обручка,
поцілунок...
Каріно, між нами нічого не може бути.
Андрію, та перестань, ми ж з тобою ідеальна пара.
Навіть та лузерка повірила.
Не називай її так, вона хороша дівчина.
Якби ця хороша дівчина не приперлася у наше купе,
у нас все було б добре.
Навряд.
Каріно, ти для мене просто друг.
Андрійчику, ну хіба всі лав-сторі починаються з кохання з першого погляду?
Андрію, ну ми б поїхали до твоїх батьків,
побули б там разом
і зрозуміли б, що ми створені один для одного.
Це і був твій план з самого початку?
Так, а що тут поганого?
А те, що наша поїздка одразу була приречена,
бо вона почалася з обману батьків.
Ти знаєш, я такий щасливий.
Обожнюю дітей.
Я завжди мріяв мати сина.
Ну. Або ще одну доньку.
Тут така справа...
Я не вагітна.
Просто в якийсь момент я відчула, що можу тебе втратити
і зімпровізувала так на ходу.
Пробач.
Гарно зімпровізувала,
ну а з іншого боку,
ця п'явка від мене б ніколи не відчепилась.
Але то діло поправиме, ми можемо поїхати
десь на вихідні.
Знайдемо економ варіант.
Ну, ти ще забула сказати, що любиш мене...
за щедрість.
Ні, ну ти вже не перегинай...
Поїдемо в Карпати,
в найдорожчий номер.
Я ж чого не хотів їхати, бо я збирав гроші на щось таке особливе.
А мені здається, що це особливе, воно...
...настало.
То виходить, що ти вже не такий і скнара.
Ну, я просто не люблю марнотратства.
Тоді, може, на тиждень махнемо?
Ну, ти ж уже не перегинай.
Перепрошую!
Дайте мені цукерки — чорнослив з горіхом.
А що сталося?
Залишайтеся, будь ласка, на своїх місцях.
Може, станція якась?
Ага, посеред лісу.
Я зараз дізнаюсь.
Наші ППО супер, збили 10 з 10 цілей,
але уламки впали на колію,
так що розчищають.
І скільки на це піде часу?
Та чорт його маму знає,
може дві години, три, чотири, п'ять.
Поки все не розчистять, ніхто нікуди не їде.
Доведеться чекати.
Ме-е-е...
То Лариска.
Я зараз все поясню.
Борис Джонсонюк мені особисто руку потискав.
Ми його «Щедриком» зустріли.
Як дали в три голоси:
«Щедрик, щедрик, щедрівочка. Приле...», аж стіни затремтіли.
Алісочко, це звучить як тост.
Розумію, алкоголь не п'єте,
але підтримайте мене кавою.
А ще був веселий випадок.
Якось приїхав до мене на дачу
народний артист України Богдан Сліпокура.
Ми з ним все зарядили і вудочки, і надувного човна.
Він питає: «А де...»
А!!!
Що сталося?
Ви говорити можете?
Треба викликати швидку.
Ми в лісі стоїмо, може довго їхати.
Може, хтось із пасажирів має медичну освіту?
- Я не знаю. - Розходьтеся!
Я звичайно не спеціаліст,
але мені здається у неї анафілактичний шок.
Це якийсь розіграш?
Здаюсь, гарно розіграли, де камери, куди мені помахати?
Ось, будь ласка.
Ви знущаєтесь?
Але ж пологи ви минулого разу прийняли.
Це зовсім інше.
Люди народжують і без лікарів, а тут все набагато складніше.
Ну, зателефонуйте кому-небудь,
як минулого разу, проконсультуйтесь.
У нас іншого виходу немає.
Та там різати треба, пробити трахею, вставити трубку.
Ну, правильно, ви це робили в 123 серії, я бачив.
Я різав штучну ляльку, а це жива людина.
Немає іншого виходу! Хто як не ви?
Я пас! Пас, пас, пас!
- Дайте подивитись, будь ласка. - Я можу зробити тільки гірше.
- Ви лікар? - Ні.
Я проходив курси першої медичної допомоги.
Тут треба діяти швидко. Принесіть аптечку.
Ви будете мені допомагати.
Довірся мені, добре, добре?
Дайте, будь ласка, шприц
і ампулу епінефрину.
Це адреналін.
О! Дякую.
Так,
спазм зняли, дихай, дихай.
Так, далі хлоропірамін і преднізолон!
Синя і зелена.
Дякую.
Все.
Ну, ти як?
Норм.
Будь ласка, дайте їй теплого чаю.
А ви активоване вугілля.
Це я знаю.
Дякую.
Хух...
Все добре?
Може, я ще принесу льоду з вагона-ресторана?
Ти взагалі нормальна?
Вона могла померти!
А я тут до чого?
Ти єдина в цьому потязі знала, що в неї алергія на горіхи.
Андрію, перестань,
Каріна би цього не зробила.
- А хто ж тоді? - Я.
Це я підлив Алісі в каву настоянку на волоських горіхах.
Так, для настрою, п’ять крапель.
Але я нічого не знав про алергію.
Чесне слово.
Вибачте, вибачте, вибачте.
Будь ласка.
Дякую.
Ну, як казав Андрій Ісаєнко в 178 серії —
відвідувачі, покиньте палату.
Ви не хвилюйтесь так,
ви ні в чому не винні.
Я можу допомогти? Ви тільки скажіть, я все зроблю.
Все, що зараз потрібно Алісі, це спокій.
Прийнято. Я...
Забирайте купе, а я в коридорі поки посиджу там,
на відкидному кріслі.
- Боляче? - Ні.
Дякую тобі.
Не мені дякуй, а моєму інструктору.
У нього дуже здібний учень.
Він врятував мені життя.
Ти мене теж врятувала.
Парадокс.
Але якби не твоя історія з помстою,
я б не дізнався про справжні наміри Каріни.
Андрію, але ж я тобі теж брехала.
Згоден.
Забагато вже брехні.
Не хочу більше обманювати.
Я пообіцяв батькам приїхати з нареченою на Різдво.
Хочу виконати свою обіцянку.
А де ми?
У полі, в лісі.
Я бачу, що це не Львів.
А довго ми тут будемо стояти?
На жаль.
Поки не очистять колії від уламків,
потяг далі не поїде.
А скільки на це потрібно часу,
наразі не відомо.
Мамо, то ми на Святвечір не встигаємо.
А? Чому?
Буду чесним, навряд чи.
Але ми можемо відсвяткувати його тут.
Тут? Цікаво як?
Хіба ми не здатні приготувати 12 страв?
Тоді,
шановні пасажири,
всіх запрошую у вагон-ресторан.
Ходімо, синку.
Так, дітки, виходимо, виходимо, виходимо.
Що треба сказати?
Швиденько.
Ігоре Святославовичу, ми вас чекаємо.
Я розумію, що...
заслуженому діячу,
потрібно окреме запрошення.
Тож прийміть його особисто.
Я не можу.
Ну, як я дітям в очі буду дивитися?
Вони три місяці готувалися до цього виступу, костюми шили.
Мріяли про велику сцену.
Бувають обставини сильніші за нас,
що б ми не робили.
Я впевнений, що діти все зрозуміють.
Ви пробачте, будь ласка, що я так поводився,
я просто заводжусь з пів оберту,
особливо, якщо хтось хоче образити моїх підопічних.
Ні, ви не ображали, ні.
Просто попали під гарячу руку.
Діти для мене все.
Це мій сенс, моє буття. Я за них...
Ви хороша людина.
Чудовий керівник
і ви на своєму місці. Тож...
Небо і земля, небо і Земля Нині торжествують
Ангели, люди, ангели, люди Весело празнують
Христос родився, Бог воплотився
Ангели співають, Царі вітають
Поклін віддають, пастирі грають
Чудо чудо повідають
Скальпель, затискач.
Во Вифлеємі, во Вифлеємі весела новина
Перша страва вже готова.
Пречиста Діва, Пречиста Діва Породила Сина!
Але куті сьогодні, на жаль, не буде.
А що ж це за Святвечір без куті?
Так, буденна вечеря.
А де ж я пшеницю посеред лісу знайду?
Так пшеницю можна чимось замінити.
Ну, моя бабця, наприклад, використовувала ячмінь.
А моя бабуся перловку.
- Вона мабуть зі Слобожанщини? - Так.
А моя кукурудзяну.
О! Це гуцулка.
А у нас на Криворіжжі кутю з рису роблять.
На Запоріжжі теж.
Значить, буде в нас кутя.
Причому різноманітна.
У Вифлеємі, у Вифлеємі
Хто ще не придбав вишиванку до Святого вечора, роблю знижку.
Жартую! Віддам безкоштовно.
Ми ж тепер одна велика родина.
- Дякую. - Тримайте.
Дякую.
Я дуже рада, що ви вирішили доєднатися до святкування сьогодні.
У мене день народження сьомого січня.
Два свята в один день, було.
Вся родина приїжджала.
А тепер не знаю...
На Різдво приїдуть,
а на день народження будуть шукати причину.
Ви не хвилюйтесь,
я впевнена, що вони вас люблять,
значить, приїдуть і на Різдво, і на день народження.
Дякую.
І ти доню, не переживай.
Відпустять твого чоловіка,
не сьогодні — завтра.
Обов'язково побачитесь.
Мам, я завтра приїду до тебе.
Щось так захотілось твоєї куті з чорносливом і горіхами.
А як же робота твоя?
Я тобі потім все поясню.
Я тебе дуже сильно люблю.
І я тебе люблю, рідненька.
Діти просто молодці.
Неймовірні голоси.
Повірте топ-менеджеру радіостанції.
І саме тому в мене серце розривається.
Діти сьогодні мали виступати ввечері у Львові
перед сотнями глядачів, на великій сцені.
Так довго чекали цього концерту.
Виступлять завтра.
У нас на радіо живий Різдвяний концерт з трансляцією на весь світ.
А такі таланти явно зайвими не будуть.
Я вас запрошую.
Це ж чудова новина! Пречудова новина!
Товариство!
Діти, я щойно дізнався, що наш хор
матиме чарівну нагоду завтра виступити у Львові.
Тож зараз ми всім покажемо живу репетицію нашого вертепу.
Дітки, нумо перевдягатися.
Я перепрошую! Вертепу не буде.
Думала, виступ відмінили, то нічого не казала.
Бо солістка забула костюм кози.
А голову вона вдома не забула.
Ну, як можна без кози, це ж центральний персонаж нашого вертепу.
Може, це звучить дивно,
але буде вам коза.
Я перепрошую, а звідки в поїзді коза?
Різдвяне диво.
Кажу я, каже коза: «Всім веселого Різдва!»
Хвилиночку уваги, будь ласка.
Я тепер можу вас називати — моя залізнична родина.
Насамперед, ми мусимо подякувати
нашим воїнам, нашим захисникам,
завдяки яким
ми можемо сьогодні святкувати.
Ви всі прекрасно знаєте,
що століттями вороги намагалися
знищити наші традиції,
нав’язували нам якісь свої — вигадані.
В них звісно нічого не вийшло,
та і не вийде ніколи.
І от вони у своєму безсиллі
намагаються постійно спаскудити нам кожне свято.
Але допоки на столі стоять дванадцять страв,
а за столом —
велика українська родина,
наш генетичний код під назвою «Україна»
буде жити вічно.
А на небі завжди буде сяяти
велика Різдвяна зірка.
Так, кутю, кутю, пробуємо.
Пане господарю,
заколядувати можна?
Тату!
Оце і є справжнє Різдвяне диво!
Ти звідки тут взявся?
Ну, кому як не нам колії від уламків прибирати?
Я ж тобі обіцяв?
Світ вірить в дива.
Поїхали!
Як прийде зима
На нашій землі
Час, як зірка зійшла
Святого Різдва
Несе нам любов
Там, де діти, там, де й тато, й мама
І також зібралась вся моя рідня
Там, де в світі всі важливі
В радості і мирі — там щасливий я
Казка, що щастя приносить
Нам дає надію
І віру всім
Там, де щастя
Із Різдвом приходить в кожен дім
Світ вірить в дива
Як прийде зима на нашій землі
Час, як зірка зійшла
Святого Різдва
Несе нам любов
Там, де є і тато, й мама
І також зібралась вся моя рідня
Там, де в світі всі важливі
В радості і мирі — там щасливий я!
Казка, що щастя приносить
Нам дає надію
І віру всім
Там, де щастя із Різдвом
Приходить в кожен дім
Щедрий вечір, добрий вечір
Всі незгоди заховаємо за плечі ми
Подалі, подалі
Щедрий вечір, добрий вечір
Як би складно не було, а ми крутимо педалі
Все далі, все далі
Ми зібралися усім гуртом
Щоб ділитися теплом
І привітати вас, заколядувати вам...
Тільки з мінібару нічого не бери!
Ти бачив які тут ціни?