Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Tack.
Tack. Tack så mycket.
Tack. Okej.
Okej, tysta nu. Tack.
Ni är för snälla, men tyst nu.
Tack så mycket.
Tack. Välkomna till showen.
Skönt att vara tillbaka med en ny specialare.
Min senaste kom till Netflix förrförra julen,
och i den pratade jag om när den föregående blev nummer ett
på grund av alla klagomål.
Och de dumma jävlarna gjorde det igen.
När lär de sig? Ärligt talat.
"Förbjud den från…"
Nummer ett, överallt.
Mitt namn trendade i tre dagar den julen.
Men jag var inte den enda komikern som trendade då.
Känner ni till komikern Rosie Jones?
Hon har cerebral pares, och hon var med i ett frågesportprogram,
och trollen gick ut på Twitter. "Hon är inte rolig."
"Ni försvarar henne bara för att hon har en funktionsnedsättning."
Konstant. Men det var inte hennes största kontrovers det året.
Det här är sant.
Tidigare samma år gjorde Rosie Jones en dokumentär för Channel 4
om hennes tillstånd, hennes situation,
trollandet hon utsätts för, förolämpningarna hon blir kallad.
Och hon kallade dokumentären
Är jag efterbliven?
Toppen. Snyggt där.
De som klagade var funktionsrätts- aktivister. De gav sig på henne!
"Du får inte använda det ordet." "Varför inte?"
"För att du har en fysisk nedsättning. Den termen är för intellektuellt nedsatta.
Om du vill säga nåt nedvärderande, säg nåt som beskriver ditt tillstånd."
Så Rosie Jones frågade: "Är jag efterbliven?"
Och funktionsrättsaktivisterna sa: "Nej, du är ett mongo."
Det är väl lite att ta i?
Jag menar…
Det handlar om sammanhanget. Hon använde det för att lyfta andra.
Hon blev kallad för det.
Hon sa inte: "Sån är inte jag." Hon anammade det och återerövrade ordet.
Aktivisterna säger: "Du måste vara specifik.
Bara folk som faktiskt är efterblivna får använda ordet 'efterbliven'."
Men vem ska berätta det för dem?
Vet ni vad jag menar?
Man går inte in på ett rum, och där har vi nån Bubba
som ligger på golvet och ritar,
och frågar: "Allt bra, Bubba?"
Han säger: "Ja."
Nej. Skratta inte.
Det är en fin gräns.
Han säger: "Ja."
"Du vet väl att du får säga efterbliven?"
"Varför då?"
"Tänk efter, ditt jävla spån."
Jag tycker att hon borde få använda ordet i rätt sammanhang.
Om hon inte får det, så har jag gjort det nu,
så jag ligger illa till igen.
Men jag använde faktiskt inte ordet.
Folk säger: "Han använde det ordet."
Jag använde det inte.
Att använda ordet vore att kalla nån för det.
Det är att använda ordet. Jag nämnde ordet i en diskussion om ordet.
Det borde väl vara tillåtet bland vuxna?
Om det är nåt vi borde enas om, oavsett var vi står politiskt,
så borde vi vara överens om att yttrandefrihet är nåt bra.
Det har det alltid varit.
Kommer alltid att vara.
Men nu säger vissa: "Nej, vi hade fel. Vi gillar det inte.
Vi har ändrat oss. Vi gillar inte yttrandefrihet längre.
Folk som vill ha yttrandefrihet vill bara ha det
för att få säga hemska saker." Vilket inte är sant.
Även om det vore det, så är det positiva att folk får säga hemska saker tillbaka.
Det är ett riktigt bra system.
"Man får inte säga nåt under yttrandefrihetens lagar."
Vilken missuppfattning.
Det finns många förbehåll, och jag håller faktiskt med om dem.
Man får inte hetsa till våld. Bra regel.
Man får inte förtala andra. Bra regel. Man får inte ärekränka andra.
Fascinerande fakta om ärekränkning:
Man kan inte ärekränka döda.
Jag skulle kunna stå här och säga: "Gandhi gillade det i röven."
Om jag ville.
Vilket jag gör.
Yttrandefrihet är vår viktigaste rättighet som alla rättigheter kommer från.
Utan yttrandefrihet finns inte mänskliga rättigheter.
Vi har yttrandefrihet, i teorin, i det här landet ett tag till.
Vi får kritisera regeringen. Vi får kritisera polisen.
Vi borde vara glada för det, för en del länder avundas oss.
I vissa länder får man stryk om man kritiserar polisen.
Kritiserar man regeringen blir det fängelse på livstid.
Så de flyr från sitt förtryck, och det skulle du med.
De flyr och kommer hit. "Vi vill till England."
"Varför?" "Yttrandefrihet."
"Välkomna. Vad tänker ni göra nu?"
"Marschera." "Vad ska ni säga?"
"Att England suger."
"Tack för den."
Det är deras rättighet.
Men jag är för gammal för att inte säga vad jag vill.
Jag vill säga och göra vad jag vill hela tiden.
Jag vill göra det bästa jag vet jämt.
Jag vill inte ens göra det näst bästa om jag tror att jag kunde göra det bästa.
Det bästa jag vet är att spela tennis. Jag spelar varje fredag.
Jag ser fram emot det. Det tar mig genom veckan.
Så om jag nånsin på en fredag måste göra det näst bästa jag vet,
som för tre veckor sen, att gå på grannungens begravning…
"Det här är…
…tråkigt."
Men vi vill alla ha respekt, eller hur?
Vi vill alla ha respekt,
och vi vill alla höja vår status i samhället. Vi kan inte rå för det.
Det sitter i vår evolution.
Det är från när skvaller kontrollerade stammarna.
Det finns fortfarande två sätt att höja sin status i samhället.
Det första är att vara kompetent.
"Han är en bra jägare. Var med honom. Han är bra för stammen."
Det andra sättet är att vara dygdig.
"Han är ingen bra jägare, men han är vis eller snäll eller nåt."
Men när sociala medier kom
upptäckte folk plötsligt att de bara kunde säga att de var dygdiga.
Inga bevis.
Bara massor av flaggor i profilen.
Och de höjer sin status genom att trycka ner andra.
"Titta, han är inte lika dygdig som jag. Se vad god jag är."
Det är därifrån termen "dygdsignalering" kommer.
Och jag hatar när de drar in sina barn.
Tro vad du vill, rösta hur du vill, marschera för nåt – toppen.
Men när jag ser en femåring med ett plakat…
Han vet inte vad det står. Det är från den vuxna.
Jag såg nån tweeta det här en gång:
"Min fyraåring tittade på mig och sa:
'Mamma, varför hatar Rishi Sunak fattiga människor?'"
Det hände fan aldrig.
Men det mest irriterande med dygdsignalering är
att folk är så självbelåtna över att följa tidens moral.
Du är den du är på grund av var du är och när du är.
Det är inte modigt av mig att vara ateist i det här landet nuförtiden.
Det hade varit modigt för 200 år sen.
Eller idiotiskt.
Och det vore lika modigt i andra länder, eller idiotiskt.
Men när folk säger saker som: "Jag är antirasist."
"Bra jobbat. Det är vi alla."
Det är så man ska vara nu, men så har det inte alltid varit.
Om du hade fötts i en annan tid, kanske du inte vore det.
"Nej, jag hade varit antirasist oavsett."
Folk säger saker som: "Jag hade definitivt gömt Anne Frank."
Hade du verkligen det?
Anne Frank kommer till din dörr.
Du öppnar den. Det finns nazister överallt.
Hon säger: "Får jag gömma mig här?" Du säger: "Stopp."
Kör bara handen i ansiktet på Anne Frank.
"Stopp. Vänta.
Vad händer om de hittar dig?"
"De mördar mig och dig."
"Gå till grannen.
De har en rymlig vind och en skrivmaskin. Du kommer stortrivas."
Men jag är antirasist, självklart.
Men jag kan erkänna att om jag hade fötts för 300 år sen,
och jag var vit och rik, så hade jag nog ägt slavar.
Nej, för att…
Jag skulle vara snäll mot dem, så håll käften.
Jag skulle vara den bästa slavägaren du nånsin…
Jag skulle klä dem väl. Jag skulle klä mina slavar…
Ja, det skulle jag. I små kostymer.
Bara: "Bort med blåställen! Sätt på dig en liten kostym."
Alla andra slavar ser skit ut.
Och jag skulle säga: "Då går vi till puben, killar."
Alla "vita" säger: "Inga slavar på puben."
"Dra åt helvete, din fascist.
De är mina slavar. Jag gör vad jag vill med dem."
Bartendern säger: "De kommer inte in här."
"Dra åt helvete." Vi går till den fina delen av baren.
Jag säger: "Ni ser bra ut i kostym.
Bär strumpor. Man har strumpor med kostym."
Jag bara: "Jag bjuder. Stoppa undan pengarna.
Ni har inga, men ni fattar."
Sen har vi kul och retas med varandra.
Men om nån tog sig friheter, så måste jag straffa honom.
Bara för att behålla status quo.
Om han kallade mig "viting" eller nåt.
Det är det enda rasistiska man får säga nu.
Man får kalla vita för "viting". Det är okej av nån anledning.
Man får vara åldersdiskriminerande. "Din gamla viting." Det är helt okej.
Men jag ska återerövra ordet. Som när svarta återerövrade N-ordet.
Jag ska återerövra "viting".
Jag ska sitta på italienaren i Hampstead med alla mina vita vänner,
och vi bara hänger och säger: "Hur är läget, viting?"
Om vår svarte vän Rupert…
Jag sa ju att det var i Hampstead.
Om Rupert kom in och sa: "Min viting!" skulle jag säga: "Använd inte det ordet."
Min poäng är att moral utvecklas.
Det ändras med tiden, som allt annat. Tänk på det.
På några generationer har vi gått från att det var lagligt att äga slavar,
och även "respektabelt" i Guds ögon,
till att rasister är de värsta som finns.
Rasister är längst ner på samhällsstegen nu.
Egentligen är pedofiler värst.
Det går pedofil, sen rasist.
En rasistisk pedofil…
…är värst.
Om jag mötte en rasistisk pedofil skulle jag säga:
"Knulla de svarta barnen med, din trångsynta jävel."
Det är okej. Ni får skratta.
De cancellerar mig inte för det.
De har försökt göra det i 15 år, och de har misslyckats varje gång.
Oftast är de som försöker cancellera mig andra komiker som alltid säger:
"Han ger sig på de svaga. Komiker borde ge sig på de starka."
Deras uppfattning om de starka är Boris Johnson.
Hur fan är det att ge sig på en stark?
Han har ju inlärningssvårigheter.
Han är som en uppsvälld Gary Busey.
Som en äggformad albino.
Han kan inte ens bilda en mening. Har ni hört honom prata?
Han är en jävla idiot.
Jag ger mig på starka.
Jag ger mig på såna som Stephen Hawking.
Ja, det största geniet nånsin. Han tål det.
Han hade inte brytt sig när han levde, för han är delvis robot.
Han är i princip en talande stol, så man kan säga vad man vill.
Och han var tydligen på Epsteins ö, så åt helvete med honom.
Vad gjorde han där?
"Jag vill åka till…" "Varför?"
Han sitter bara där.
Jag vet peddon som skulle döda för en biljett.
Och han tar bara plats.
Han är säkert inkvoterad eller nåt.
"Vi måste ha en."
"Vad gör du här, Steve?" "Jag tänker på snuskiga saker."
"Dra åt helvete."
Det där var nog ett hatbrott.
Hatbrott är ett modeord just nu.
Oavsett vad som händer. "Var det ett hatbrott?"
"Hur så?" "Det är mycket värre då."
Är det? Varför?
Om jag gick hem ikväll, och nån anföll mig,
slog mig, knivhögg mig, kastade syra i mitt ansikte,
och jag vaknade på intensiven…
Jag öppnar ögonen genom bandagen och ser en polis.
"Mr Gervais?" "Ja."
"Vi ville bara säga att det inte var ett hatbrott."
"Tack och lov för det."
Var det inte lite hatiskt?
Men nej, ett hatbrott är baserat på ens etnicitet, funktionshinder, sexualitet.
Säg att en kille med pistol vill döda nån på måfå.
Han ser en folkmassa. "Ole, dole, doff."
Pang. Dödar nån.
Han åtalas. Domaren säger: "Varför dödade du hen?"
"Ingen anledning."
"Så du är inte trångsynt?" "Nej."
"Vad fint.
Tio år."
Nån annan har en pistol. "Jag hatar dvärgar."
Han ser en liten dvärg och siktar.
Dödar dvärgen.
Han åtalas. Domaren säger: "Varför dödade du dvärgen?"
"För jag hatar de små jävlarna."
"Du är trångsynt. Tjugo år."
Han borde inte få mer för en dvärg.
Om nåt, så är det ett svårare skott!
Som domare skulle jag säga: "Sköt du en dvärg på 100 meter?"
"Ja." "Fan vad duktigt.
Fem år.
Få in honom i armén."
Jag skäms lite över det skämtet, för jag läste om
hur svårt dvärgar har haft det genom historien.
Under medeltiden brukade de tortera och döda dem.
De la dem i tunnor med piggar och rullade dem nerför kullar på skoj.
Sen skickade de dem till cirkusen och tvingade dem göra farliga saker.
Och så sent som på 1980-talet
minns jag när universitet brukade anordna dvärgkastning,
där de kastades som pilar. Eller dvärgbowling.
Till slut sa nån: "Vad fan gör vi?
Kan vi sluta tvinga dvärgar göra saker för att roa oss?"
Det slutade. Och nu är det tillbaka. Nu är de med i Special Olympics.
De sa: "Vi gör så de springer i kapp.”
Ja.
"Vi kastar dem i vattnet och ser om de kan simma."
De kan det. Så…
Den behöver lite arbete, den där.
Folk vet inte hur mycket jobb de här turnéerna är.
Under min förra gjorde jag 60 kvällar med nytt material.
Sen 25 shower med material jag utvecklar.
Sen gjorde jag en 85-dagars turné världen runt för att finslipa materialet.
En kritiker satt vid sitt köksbord och kallade mig för lat.
Han kallade mig omogen och vulgär.
Vilken fittig glasögonorm.
Jag har nått åldern då allt irriterar mig. Jag säger det här en gång om dagen nu:
"Varför funkar saker bara inte?"
Vad det än är.
Fjärrkontrollen till tv:n funkar. Man använder den igen.
Vad fan hände under de senaste tio sekunderna?
Mobilmottagningen där jag bor i Hampstead är skit.
Jag går runt mitt palats och säger: "Hör du mig nu då?"
Om man ringer nån ute på de fina kullerstensgatorna…
Man kan ha full mottagning, men om man går ett steg i fel riktning…
Vet ni varför mottagningen suger där?
För att alla är så förnäma där,
och ingen vill ha en mast i trädgården, för de är fula och ger en cancer.
Så jag sa till kommunen:
"Vi hittar en blind person som redan har cancer…
…och ställer den i deras trädgård. Berätta inte ens för dem!"
Men glöm döda föremål. Folk irriterar mig mest.
Jag säger det här varje dag också: "Det finns alltid nån som förstör det."
Vi satt på ett flyg till San Francisco, jag och Jane. Vi lyfte.
Första klass. Drinkar serveras. Härligt.
Sen tar en kvinna två rader bakom oss fram sin laptop.
Hon börjar skriva nåt jätteviktigt.
Hon har armringar på sig.
De bara slår mot…
Det gör mig galen. Det lät som steppdansare.
Det drev mig…
Jag vet att det inte är olagligt. Jag kan inte vara armringspolisen.
Jag måste bara lida tyst och hoppas att vi störtar.
Det är så jag kommer över saker nu.
Om nån irriterar mig, stirrar jag på dem och föreställer oss som döda en dag.
Jag föreställde mig piloten säga: "Vi störtar."
Planet störtar. Vi kommer att dö. Och hon bara…
Medan jag…
Och planet kraschar i ett berg, men jag lever precis en sekund till
och hinner se henne helt körd.
Vad som än hjälper.
Så vi kom till San Francisco, och vi var ute en dag.
Vi åkte till Sausalito, en vacker liten hamnstad.
Vi går runt på sightseeing, men kl. 11.00 var vi utsvultna.
"Vi behöver lunch."
Vi hittade en öppen restaurang.
Tom, så klart, vilket är den perfekta restaurangen enligt mig.
Vi satt vid fönstret och tittade ut över bukten.
Ett sjölejon guppade runt. En pelikan landade.
Kyparen kommer med vår mat.
Sen plötsligt, bland all frid och perfektion,
kommer en diskplockare ut genom köksdörren
och ställer sig i den tomma restaurangen, och bara…
Jag tittade på honom. Sen på Jane.
Jane tittade inte ens upp. Hon bara: "Inget man kan göra."
Så jag är helt ensam. Och svetten börjar rinna på mig.
"Han kommer göra det igen." Givetvis gör han det.
Jag slår gaffeln mot tallriken och tittar på honom.
Jane säger: "Han vet inte varför du stirrar."
"Jag vill att han frågar: 'Allt okej?'" "Nej, för du låter såhär."
Jane säger: "För guds skull, han är diskare. Han jobbar.
Vi äter och går."
Så måltiden är förstörd.
Och jag fick inte ens göra nåt.
Såhär tog jag mig genom de sista tio minuterna.
Det är helt sant. Så jag äter. Varje gång han lät…
Sa jag: "Fitta!"
Det är bara vad han förtjänade.
Jag ville att showen skulle vara mer intelligent, men…
Skämt åsido tycker jag att det här är min ärligaste show hittills.
Inte på ett Edinburgh Fringe-sätt.
"Mina föräldrar dog, så jag blev autistisk."
Inget sånt, okej?
Mina dog, men jag tror inte jag är autistisk,
för en gång fick jag en Rubiks kub, och jag la den rakt i soptunnan.
Jag tror att det är testet.
Nej, den heter Mortality, men det är en positiv show enligt mig.
Jag vill berätta om vad jag lärt mig,
hur mitt liv är nu, för jag börjar bli gammal.
Hör ni? Tystnad för första gången.
Fram till i år sa de: "Du är inte gammal." Nu säger de: "Fortsätt."
De gör det faktiskt värre.
De säger saker som:
"Ja, men det bra är att man inte bryr sig om vad folk tycker."
Man borde bry sig lite.
För att bry sig om folks åsikter
hindrar en från att gå runt med skit i byxorna.
"Titta på morfar. Titta.
Han bryr sig inte om vad folk tycker."
Nej, men han runkar på ett bröllop.
Men som sagt är det en positiv show.
Det är inte bara negativt att bli gammal. Det finns bra och dåliga saker. Verkligen.
Visst, det är större chans nu att jag får hjärtattack, stroke, cancer,
men mycket mindre chans att jag blir våldtagen i fängelset.
Eller hur?
När jag var ung tänkte jag: "Jag kan aldrig åka i fängelse.
Inte med den här fina stussen."
Men nu är jag rätt säker på att jag skulle lämnas ifred.
Jag går genom korridoren första dagen, med min lilla handduk.
Alla går fram till gallren och bara…
Jag får vara i duschen så länge som jag vill.
Ingen tittar ens. Inte en blick.
Faran med att böja mig ner i fängelsets dusch nu
vore att få ryggskott.
Jag faller på golvet och måste bäras till min säng
av två stora, bögiga våldtäktsmän.
De lägger ner mig och går.
"Men vänta, jag skadade axeln. Kan ni dra lite i den?"
De bara: "Nej." "Vad menar ni med nej?
Ni är ju våldtäktsmän."
De säger:
"Vi är inga monster."
Jag skulle också klara mig bättre i fängelset nu när jag har pengar.
Jag tror jag kan köpa mig ur faran.
Första dagen säger jag: "Vem bestämmer här?"
"Chopper Harris, D-avdelningen."
Så jag går till Chopper och säger: "Jag ska sitta här ett år."
En miljon pund väntar på dig om du ser till att ingen slår mig,
stjäl min mat eller ens fingerpullar mig.
Det har jag aldrig sagt förut.
Chopper skulle säga: "Ingen har förspel i fängelset."
Jag är i den åldern att jag är glad att vi inte har en Harold Shipman.
För er som är för unga för att veta vem Harold Shipman är,
så är han vår största seriemördare nånsin.
Han dödade 300 människor. Gamlingar. Det är min poäng.
Han skulle hålla ögonen på mig. "Han har några år kvar."
Och han var läkare. Men ni har aldrig hört talas om honom
för att han aldrig förekommer på listorna över de värsta seriemördarna.
Och han var en av de värsta nånsin.
Men han betedde sig inte som en seriemördare.
Han var en gammaldags läkare.
Han hade skjorta och slips, tweedjacka, skägg, små glasögon.
Han gjorde hembesök. Han gick hem till Edna, 85 år.
"Allt bra, Edna?" "Ja."
"En kopp te?" "Ja, tack."
Och han lagade en god kopp te.
Sen lade han i en dödlig mängd opioider
och gav Edna teet, och såg henne dricka det
och somna och dö. Och det var allt.
Han tajade inte ens.
Ja, visst är det ett slöseri?
Din snuskiga jävel.
Det där var…
Och…
De tror att han fick idén när han var liten.
Lille Harold Shipman
såg sin mamma dö av lungcancer. Hon fick morfin.
Nåt triggade honom. "Jag ska bli läkare och göra det här."
Jag vet inte om det betyder att han gillade hur morfinet
gjorde slut på lidandet, så det var som dödshjälp.
Eller tvärtom – han var avis på gamla som levde längre än sin mamma,
så han straffade dem. Det spelar ingen roll.
Faktiskt spelar det roll, för om du kan förstå varför nån gör så,
kan man se tecknen i framtiden och stoppa ett brott innan det sker.
Jag tänker på det när det är skolskjutning i USA.
Det brukar vara nåt emo.
Han går in på dagis, dödar 30 småbarn, vänder pistolen mot sig själv.
Alla vittnen säger alltid samma sak:
"Han var en ensamvarg. Han satt längst bak.
Han var blyg. Han blev mobbad."
Vi borde samla ihop de jävlarna nu.
Hänger ni med?
Det är bara att gå in i en skola och se vilka mobbaren spöar skiten ur.
"Jag kan ta över nu. Tack."
Och dra iväg den lilla tönten till fängelset eller nåt.
Säga till mobbaren: "Hitta en till."
Han gör ett bra jobb. Vi behöver fler…
De spöar framtida barnamördare.
Man blir besatt av brott och straff när man blir äldre.
Jag har alltid varit intresserad.
Jag studerade filosofi, och en stor del av det är moral.
Jag har alltid varit emot dödsstraffet.
Jag var en ung liberal, väldigt emot dödsstraff.
Nu är jag en gammal liberal, och fortfarande emot dödsstraff,
men nu älskar jag när nån blir dödad när de gör nåt de inte borde.
Som när man ser en kille i Brasilien. En gisslanvideo.
Han har en pistol mot flickans huvud. "Ni tar mig aldrig levande."
Och skytten blåser bort hans hjärnstam.
Jag älskar det.
Paus. Spola tillbaka.
Eller när en tjurfäktare blir dödad.
Det är min favorit.
Särskilt när hornet åker upp i röven.
Jag kallar det för "hole-in-Juan".
Tack.
Nej, låt bli.
Eller videorna från det "laglösa" New York.
Man ser dem på Instagram och YouTube. Nån med en iPhone.
Det är nån som rånar en liten närbutik.
Han har huva och kniv och stjäl sprit.
Han skiter i att han blir filmad. Han kommer undan med det.
Sen, från bakom disken, kommer en liten 70-årig koreansk man
som slår ihjäl honom med en kvast.
Jag älskar sånt.
Jag ser fram emot att vara en 70-årig hämnare.
Jag går runt Hampstead med käpp.
Fast det är ett svärd.
Jag skulle måla den vit för att se ännu mer sårbar ut.
Mörka solbrillor.
Jag ser ett gäng ungdomar. Jag går fram till dem.
"Ursäkta, vet ni var Nike-butiken är?
Jag vill köpa Air Jordans för mina pengar."
Och när de sträcker sig… "Era små jävlar."
Men dödsstraffet funkar inte så. Det är inte i självförsvar.
Det är inte i stundens hetta. Det är kall rättvisa.
Det kvittar vad du har gjort. Du kunde ha mördat folk.
Du står inför rätta. De finner dig skyldig.
De sätter dig i dödscell, ibland i 10–15 år,
vilket verkar onödigt grymt.
Sen mördar de dig inför vittnen.
Och det är från Bibeln. "Öga för öga. Tand för tand."
Staten säger: "Du mördade nån, så vi ska mörda dig."
Men om du våldtar och mördar nån, blir du fortfarande bara mördad.
Det är ett kryphål.
Det luktar kvinnohat.
Som om domaren sa: "Våldtäkten var gratis, men…"
Jag vill höra en domare säga:
"Du våldtog och mördade nån, så du ska föras till en plats där du hängs
och blir våldtagen."
"Vadå, samtidigt?" "Ja."
"Vi har massor av frivilliga med dildos."
Så han faller ner…
"Ge fan i mig!"
"Din jävel."
"Han är död nu."
"Jag vet."
Det kanske funkar.
Men ju längre man lever, desto grinigare blir man.
Inte bara jag. Det händer alla.
Ju längre man lever, desto mer upplever man.
Och man tänker: "Fan, det här nu igen."
Och man bär mer bördor.
Ju äldre man blir, desto svagare blir man, så bördan blir tyngre.
"Fan, det här nu igen."
Man kan inte ens dö nuförtiden.
Man tänker: "Tack och lov. Jag dör.
Fan, jag är tillbaka."
De kan transplantera alla organ nu. Vartenda organ.
Inte hjärnan. Det vore ologiskt. Man är sin hjärna.
Så man transplanterar allt annat då. Men jag skulle gå med på det.
Kroppen är bara för att ta sig runt.
Om jag kunde lämna en miljon pund till vetenskapen…
Säg att min kropp krossas, men mitt huvud är intakt.
De lägger det på is. Väntar på en kropp. Nån stackare får huvudet mosat.
Sätter mitt huvud på hans kropp, så är jag tillbaka.
Statistiskt sett får jag en större penis också.
Oddsen är till min fördel, tro mig!
Jag vaknar i framtiden och säger: "Det var inte dumt."
"Du har alltid velat ha en stor kuk." "Eller hur? Kan jag få liten egentid nu?"
Jag börjar, men varje gång jag tittar ner: "Det där är inte min kuk.
Det är inte min kuk!
Det är inte min kuk."
Det är inte min hand heller, men…
Jag gjorde en intervju. Jag tror inte journalisten gillade mig.
Han ställde en fråga. Jag tyckte den var fräck.
Så jag hittade på ett svar.
Han frågade: "Vad har du planerat för din begravning?"
Så jag sa: "Jag vill bli matad till lejonen på London Zoo."
Han sa: "Verkligen?" "Ja."
Jag vill att djurskötaren kör ut
min stora, feta, döda, nakna kropp i en skottkärra.
Dumpar den i lejonkulan.
Ett gäng turister undrar: "Är det inte han från The Office?"
Sen kommer två stora lejon ut och börjar äta mig.
Lejon börjar med kroppens mjuka delar för att komma in i bröstkorgen.
Så de får nog en testikel vardera, för det är det enklaste att…
Då är nog mina kulor en meter ifrån varann, så de är lätta…
De börjar äta mot mitten.
Som i Lady och Lufsen. Riktigt romantiskt.
Jag sa det som ett skämt, men han trodde mig.
Så pass mycket att när han skrev artikeln,
ringde han London Zoo och frågade om det är tillåtet.
Och de sa: "Nej, självklart inte."
Så när artikeln kom ut var rubriken:
"London Zoo nekade Rickys begäran att matas till lejon."
Som om jag vore en jävla psykopat.
Så man ska inte oroa sig för vad som händer när man dör.
Låt nån annan oroa sig för det. Du är död. Du har gjort ditt.
Jag känner några som oroar sig över vad som händer när man dör.
Religiösa typer som tror på himlen och helvetet och allt sånt.
Nu börjar de tänka: "Har jag varit god nog?
Himlen är toppen, men tänk om jag hamnar i helvetet?"
Jag sa: "Det finns inget helvete. Det är påhittat för att skrämma barn."
Min favoritskräckfilm genom tiderna är fortfarande den första Exorcisten.
Första gången jag såg den blev jag helt paff.
Jag såg den direkt igen. Jag älskade den.
Det finns en scen som ska vara intensiv,
men jag skrattade första gången jag såg den,
på grund av tanken på att djävulen är så grov och barnslig.
Så flickan är besatt av djävulen.
De utför en exorcism.
De kastar vigvatten på henne. Hon väser.
De säger: "Kristi kraft befaller dig."
Vid ett tillfälle får djävulen flickan att snurra på huvudet och säga:
"Din mamma suger kuk i helvetet."
Och killen är helt förkrossad.
För han tänker:
"Det är den riktiga djävulen, så det är sant!
Min stackars mamma suger kuk i helvetet."
Om forskare hittade djävulen… Om jag hade fel, de hittade djävulen,
de testade honom, det expertgranskades,
det vann Nobelpriset i allt,
för det skulle vara den största upptäckten nånsin.
Så jag skulle titta på forskningen och tänka:
"Man måste följa vetenskapen, så jag tror på djävulen."
Det vore inte ens tro, utan vetenskap. Jag skulle vilja träffa honom.
Om djävulen faktiskt existerade, skulle jag vilja se den.
Så länge jag är trygg. Jag vet inte vad som skyddar en.
Men om han existerade, skulle vi ta reda på det.
Som hur vampyrer lever för evigt, men lite vitlök tar kål på dem.
Så vi skulle upptäcka nåt.
Om man sätter djävulen i en bur med lite persilja, så blir han svag.
Så jag skulle träffa djävulen och säga:
"Är du djävulen?" "Ja."
Sen försöker han såra mina känslor. Var det hans bästa försök?
Han bara: "Rick." "Vad är det?"
"Din mamma suger kuk i helvetet."
Jag skulle bara säga: "Jag bryr mig inte."
För hon är död och hon var heterosexuell.
Och hon använde aldrig ens löständerna.
Men det är helvetet!
Tänk på alla hemskheter som skulle kunna hända en.
Våldtagen av eldgafflar. Råttor som äter ögonen.
Min mamma får kuktjänst. Bra jobbat, tjejen!
Det måste vara ett av de bättre jobben i helvetet.
Det är ett hemskt jobb på jorden.
Jag har aldrig sugit en kuk.
Men om jag dör och vaknar upp i helvetet, torterad i all evighet…
Då skulle jag greppa första bästa kuk.
"Inga problem."
Jag skulle se folk bli flådda levande.
Jag bara smaskar.
Jag skulle säga: "Det går bra här. Jag kan stanna här."
Och…
Där står djävulen med skrivskiva och ser förvirrad ut.
"Ingen har nånsin gått rakt på kuken, men…
Okej. Fortsätt då."
Tänk om han sen sa: "Jag tänkte be dig stryka."
"Fan då.
Jag kunde ha strukit kläder."
Vem blir avsugen i helvetet? Det är vad jag vill veta.
Vi är där för bestraffning, och det är en njutning.
Jag skulle vara där och känna mig lite självbelåten.
"Det här är toppen." Inte toppen, men…
Men djävulen är en lurig fan.
En dag tänker jag: "Undrar vems kuk det är."
"Fan, det är Hitler.
Jag suger Hitlers kuk."
Hur är det okej att göra det här offentligt?
För om jag följde efter nån hem ikväll och skrek genom brevinkastet:
"Suga Hitlers kuk i helvetet", skulle du ringa polisen.
Men ni har betalat för att höra mig säga sånt här!
För helvete.
Jag ska berätta vad som är populärt i England just nu,
och i USA, särskilt i Kalifornien.
Psykisk ohälsa.
Det har blivit enormt.
När jag gick i skolan var man antingen korkad eller smart,
normal eller psyko.
Nu finns det tusen nya slags psykfall.
Det var ett stigma. "Jag är inte psyko."
Nu säger folk: "Jag är psyko!"
Alla jag känner inom media har adhd.
"Jag har adhd." "Jag med."
"Jag tog provet fem gånger. Fick godkänt till slut."
"Bra jobbat."
Och det är som…
"Jag skriver en låt om det." "Jag skriver en bok om det."
Och de skryter om det. De skriver det i sitt cv.
Det är en störning.
När började vi skryta om störningar?
För 20 år sen skulle man inte få ett visitkort med texten:
"Ron Pike, analvårtor."
Håll det för er själva. Ingen bryr sig.
Jag tror att den nya pandemin bland unga kommer vara rädsla och ångest.
För nu har vi haft en hel generation som växt upp med sociala medier.
Omedelbar tillfredsställelse. De är inte socialiserade.
De kan inte hantera folk öga mot öga. De är vana vid att gömma sig online.
Nu har de lärare och föräldrar som låter dem vara psykiskt sjuka
istället för att hjälpa dem ur det.
De fruktar vad de en gång älskade. De oroar sig för internet och AI.
Unga är oroliga för artificiell intelligens.
Jag har en sak att säga om AI. Om det börjar bli en börda, stäng av det.
Som vi gjorde med farmor.
En annan stor rädsla bland unga är klimatförändringar.
De är oroliga över global uppvärmning.
Jag kollade upp det, och om all polaris smälter,
så stiger havsnivån med 60 meter jorden runt.
Alla kustområden kommer påverkas lite,
men den största förödelsen och förlusten av liv
kommer att ske på ställen som Kina och Indien.
Så slappna av.
Det är okej.
Men vi är alla lite mentalt sjuka.
Vi är alla på spektrumet. Alla har lite OCD eller ångest.
Jag är själv hypokondriker.
Varje morgon vaknar jag: "Vad är fel?
Vad är det där? Det var inte där igår. Vad är det?"
Så jag googlar det. Och jag katastrofierar.
Och de första fem eller sex är jag okej med.
"Det kan vara ångest." "Det kan det."
"Kanske sömnbrist." "Ja."
"Brist på fiber." "Jag äter mer."
"Brist på B-vitamin." "Jag tar…"
Sen fortsätter det till cancer.
"Det är cancer. Absolut."
En gång kom jag ut från toan och sa: "Jane, jag tror jag har tarmcancer."
"Vi åt rödbetor igår." "Just det."
Jag vill avsluta med några sanna historier, om jag får.
Som sagt är det här min ärligaste show hittills,
så jag vill prata om nåt nytt.
Jag vill ge er en titt bakom kulisserna på Golden Globe.
Och…
Tack. Jag…
Jag var senast värd för Golden Globe 2020.
Det var min femte gång på tio år. Jag gillade dem bara mer.
Den sista var min favorit, för världen förändrades under de tio åren.
Första gången jag var värd för dem 2010
hatade den amerikanska pressen mig.
"Vem är den här irriterande britten som förolämpar världens viktigaste folk?"
Sista gången jag var värd sa de: "Okej, åt helvete med dem."
För vanliga människor hade blivit så trötta på
att bli uppläxade av dessa mångmiljonärer…
Inget fel med det.
Liberala elitunderhållare som säger hur de ska rösta och återvinna,
när alla vet att de flög gratis till Peddoön.
Så det passade tidsandan.
Det var alltid samma visa när de bad mig.
"Visst, jag kan leda galan. Men jag tänker skriva mina egna skämt.
Och jag tänker inte repa, så ni kan inte censurera några skämt."
De lät mig göra det.
Jag måste visa en advokat skämten en timme innan,
för att se till att jag inte bryter mot några lagar.
Ibland sa advokaten: "Är du säker på att du vill säga det?"
"Är det lagligt?" "Ja, tekniskt sett."
"Då kör vi."
Jag har aldrig fått ett skämt stoppat av dem.
Det säger nåt om dem.
Hur som helst… Tack.
Förra gången sa de: "Du måste träffa advokaten dagen innan."
"Visst."
Så de körde mig till Beverly Hills, där folk plockade i ordning.
Fotona på kändisarna är på stolarna. "Där är Brad, där är Leo, där är Bob."
En stor vakt tog mig till ett rum. Han öppnade dörren åt mig.
Jag tittade runt, och där satt tio advokater i kostym.
Det var vanligtvis en medelålders kvinna i kofta.
Så jag tänkte: "Vad fan har hänt?
Är det för att det är min sista gång? De ser till att jag inte säger nåt…"
De var där, så jag sa: "Hej." "Hej."
"Ska jag dra monologen?" "Varsågod."
Tuff publik.
Så jag drog monologen. Den var sju eller åtta minuter lång.
Jag drog skämten, och efter varje skämt tittade jag upp
och de satt och gjorde anteckningar.
Några av de yngre satt såhär.
Jag kom till slutet och sa: "Det var allt."
Och de sa: "Bra."
"Toppen."
Och huvudadvokaten, han var runt 60 år med vitt hår, sa:
"Jo, det var en sak."
Jag drog ett skämt. Jag vet inte om ni minns.
Det gick: "Världen fick se James Corden som en fet hårboll.
Han var också med i filmen Cats, men den såg ingen."
Det fortsätter.
"Men Judi Dench sa att det var rollen hon föddes att spela.
För hon älskar att sätta sig på mattan,
lyfta på bakbenet och slicka sin egen mutta."
Så den här advokaten sa…
Han sa…
Det här är sant, förresten.
"När du sa att James Corden är en fet hårboll
så pratade du väl om hans roll i Cats?"
Jag bara: "Ja.
Ja, definitivt."
Och han sa: "Okej, toppen."
Jag tänkte: "Det var lätt."
Jag ville säga: "Och du kallar dig advokat?"
Det var allt. De sa: "Ha en bra show", så jag gick.
Och medan jag gick såg jag en advokat visa huvudadvokaten sin iPhone.
Huvudadvokaten sa: "Förlåt, kan du komma tillbaka?"
Så jag står där, och han hade telefonen framme.
De hade slagit upp ordet "mutta".
Jag trodde att jag hade kommit undan. Nu blir jag tillrättavisad.
Huvudadvokaten sa: "Det står att ordet 'mutta'
är en nedsättande term för kvinnliga könsorgan."
"Det är slang för 'vagina' i England. Ni använder det inte ens här."
"Nej, men vi sänds världen runt,
och nu när vi vet att det är nedsättande så måste vi bleepa det."
"Bleepa det inte. Folket i stugorna vet inte vad jag har sagt.
Det är hela poängen med skämtet."
"Om det är nedsättande, måste vi."
"Vilket ord kan jag använda som ni inte bleepar?"
Han sa: "Du kan säga vagina."
"Jag säger inte vagina!" Inget roligt med… Det är så kliniskt.
Jag föreställer mig Judi Dench hemma: "Varför pratar han om min vagina?"
Jag sa: "'Mutta' är inte lika specifikt."
För "vagina" är så…
"Var är din vagina?" "Där."
"Var är din mutta?" "Där."
En av de yngre advokaterna sa: "Bäver då?"
"Jag säger inte bäver."
"Slickar sin bäver."
"'Mutta' är perfekt. Folk vet inte vad…
I USA kommer de inte veta… Det är inte stötande."
Jag sa: "Barn använder ordet i England."
Okej? De köpte det inte.
Så jag sa:
"Vad sägs om 'flänshål'?"
Så de slog upp det.
"Det vore förvirrande, för i USA är en fläns en del av ett rörsystem."
Jag sa: "Snälla, låt mig säga 'mutta' utan att bleepa det."
Jag ville verkligen säga "mutta".
Det var som i 12 edsvurna män. "Ingen går förrän jag säger 'mutta'."
Efter tio minuter hade jag nött ner dem. Jag sa nej till alla förslag.
Jag sa att de inte får några klagomål.
Till slut sa huvudadvokaten: "Okej, du får säga det."
"Och ni bleepar det inte." "Nej."
"Lovar du?" "Ja."
Så jag gick. Jag visste att de skulle göra det.
Och det gjorde de.
Så när jag sa "mutta"
pekade jag.
Den vanligaste frågan jag får om Golden Globe är:
"Var nån så arg att de kom fram till dig efteråt…"
"Gud, nej."
Jag skulle inte ens säga om det hade hänt, för jag gillar inte skvaller.
Det fanns en kille som jag tror tog det på fel sätt.
Det var inte dåligt…
Kamerorna var på honom. Jag kontrollerar inte dem.
Han blev nog bara överrumplad. Det var Elton John.
Men det var inget dåligt skämt. Jag presenterade Madonna.
Senare fick jag reda på att han och Madonna låg i fejd
och att han hatade att bli nämnd med henne.
Men jag visste inget. Jag var förvirrad.
Det var inte en del av monologen, men jag är där i tre timmar.
Då och då frågar scenmästaren: "Vill du presentera den och den?"
Antingen gör jag det rakt av eller säger nåt skoj.
Det här var improviserat, för jag såg Elton längst fram.
Det här var skämtet. Jag kom ut och sa:
"Vår nästa presentatör är popens drottning.
Inte du, Elton. Sitt ner."
Kameran var på honom.
Jag bara: "Det där hatade han.
Varför har han… Gud, tror han att jag är homofob?
Jag är inte det." Det snurrar i huvudet.
Sen tänkte jag: "Han måste ha hört värre."
På 1980-talet, när Elton John var i garderoben…
Han hade inte kommit ut. Han var gift med en kvinna.
Han var också ordförande för Watford FC,
och han och hans fru gick och såg Watford spela,
och hela publiken sjöng:
"Böj dig inte ner när Elton är här för du kan få en snopp i din röv."
Vilket sätter mitt lilla skämt i perspektiv.
Jag vet inte hur supportrarna vet när de ska börja och i vilken tonart.
Delar de ut noter innan…
Vi kör "Snopp i din röv" i C.
Jeff kör ett solo.
Så de tar en traditionell melodi och ändrar texten.
Nåt geni ändrar texten
så den är kränkande mot nån eller nåt.
Melodin de brukade använda var den där gamla Cockney-sången.
Min gamle man sa följ denna vagn
Vela och tveka inte nu
Kan ni den?
"Vela och tveka" använder de väldigt kreativt i sin version.
Så det här var deras text. Det var 80-talet.
Det är inte politiskt korrekt. Jag ber om ursäkt.
Men de är fotbollshuliganer, så vad gör man?
Låt oss analysera deras geniala texter. Det här är vad de brukade sjunga.
Böj dig inte ner när Elton är här
För du kan få en snopp i din röv
Visst, det kanske man får. Inte nödvändigtvis hans, men…
Matematikerna här tänker: "Ja, det finns en liten…"
Om tusen personer böjde sig ner när Elton var här, kanske nån av dem…
Nån kanske stiger av cykeln. "Förlåt."
Och de bara: "Aj, fan."
Forskarna skriver ner: "Ett."
Det finns en liten…
Och "när Elton är här"? Det är tvetydigt. Det kan passa…
Om två herrar har analsex på ett hotellrum,
och de nästa dag får veta att Elton John bodde i rummet bredvid.
"Jag fick en snopp i min röv när Elton var här."
Den går jag med på.
Böj dig inte ner när Elton är här För du kan få en snopp i din röv
Han har mage att komma hit och kolla
Alla vet att han är en jävla fjolla
Förlåt.
Sen går det…
Han tvekar och velar
De vände på det. Varför?
Han tvekar och velar
Han leker med kukdelar
Jag vet inte vad "leka med" betyder i det här sammanhanget.
Det kan vara…
Vad som helst.
"Jag trodde du skulle suga av den." "Nej."
Han tvekar och velar Han leker med kukdelar
Han är i varje rövhål i stan
Jag måste stoppa dem där. Det är bevisligen falskt.
Han är inte i varje rövhål i stan.
Vi kan bevisa det.
Ta en liten stad, som Watford. 120 000 pers.
Han är väl inte i 120 000 rövhål?
Hälften av dem är kvinnor, så max 60 000. Men han har nog inte varit i 60 000.
Om han har det, önskar jag all lycka till. Men det är inte min poäng.
Vad tyckte hans dåvarande fru om det? För han var i garderoben då.
Hon hade gift sig med Elton John. Hon är kär.
Hon är så stolt. Han är ordförande för Watford.
"Jag är gift med Elton John, popstjärnan."
Och sen sjunger hela publiken:
"Böj dig inte ner när Elton är här för du kan få en snopp i din röv."
Hon måste ha sagt: "Varför sjunger de så, Elton?"
"Fan vet jag. Titta på matchen."
Det måste ha varit pinsamt.
Det var nästan allt för mig, men…
Jag sa tidigare att jag aldrig fått ett skämt stoppat av Golden Globe,
och det är helt sant,
men jag kom precis ihåg ett skämt som jag stoppade,
för att jag nog var för rädd och försiktig.
Så jag fick chansen att presentera Jason Momoa.
Vet ni vem det är? Såklart ni gör.
Så jag trodde att metaskämtet skulle vara att visa mitt hyckleri och min feghet.
Jag är okej med att dissa skådisar. Vem är rädd för skådisar?
Men runt stora killar är jag inte lika modig. Så jag tänkte säga:
"Jag har inget dåligt att säga om nästa presentatör,
för han har en kuk stor som en bebisarm."
Jag sa till en kompis att jag planerade det. Han sa:
"Är inte det rasistiskt?" "Hur då?"
"För att han är icke-vit och…"
"Det har inget med det att göra. Det är att han är så stor
att han förmodligen har en kuk som en bebisarm."
Så jag sa det aldrig. Jag kan dra hela grejen för er.
Så jag går ut och säger:
"Jag har inget dåligt att säga om nästa presentatör
för han har en kuk stor som en bebisarm.
Inte som Peter Dinklage, som har en arm stor som en bebis kuk."
Härligt att höra er skratta,
för de senaste tio åren har varit märkliga för komiker.
Vi tvekar konstant. "Får man säga så?"
Folk blir kränkta av vad som helst,
men vi sa ifrån, och vi vann, så åt helvete med dem.
Tills nästa gång. De har inte försvunnit. De slickar bara sina sår.
De kommer tillbaka med nåt galnare.
Men kom ihåg vem det är nästa gång. Det är alltid de bildade i medelklassen.
Privilegierade, elitistiska människor som säger åt vanliga arbetare
vad de får och inte får säga eller skratta åt,
utan att själva inse hur viktigt komedi är för vanliga människor.
När jag växte upp fattig i Reading räddade humorn alltid mig.
Den var som en superkraft.
Inte en riktig, som att flyga, men ni fattar.
Frågar man folk om superkrafter, vill sju av tio kunna flyga.
Tre säger "superstark", vilket är toppen.
Om du är en superhjälte som flyger runt och är superstark, så toppen.
Men förr eller senare kommer en superskurk säga:
"Titta vilken jävel. Jag ska…
Jag ska ta honom och mörda honom."
Min superkraft skulle de aldrig koppla till mig.
De skulle inte ens veta att en superkraft användes.
Den tar en ur alla knipor.
Min superkraft vore förmågan att få vem som helst
att omedelbart skita på sig.
Du blir rånad med kniv. "Ge mig din plånbok."
Och du… Och de…
"Fan! Åh, fan!"
Det är över.
Det är en annan sak jag är stolt över.
Jag kan ärligt säga att under alla mina 64 år
så har jag aldrig skitit på mig, så…
Nej, applådera inte.
Nej!
"Varför gillar du London så mycket, Rick?"
För att man får applåder för att man inte skitit på sig.
Men det är nästa fas nu.
Jag tror att under de kommande tio åren…
Fram till nu har mitt rövhål aldrig svikit mig.
Rövhålet är väldigt underskattat.
Alla bara: "Åh, hjärnan, den bästa datorn som finns."
"Människans lever kan förnya sig."
Ditt rövhål jobbar dygnet runt. Till och med när du sover.
"Ni kommer inte ut.
Nej.
Ni kommer inte ut. Och du kommer inte in!"
För det är som en kloak där inne.
Men du har ett schyst litet brunnslock.
Tänk er det i verkligheten. Man går nerför gatan.
Om det spricker… Ni vet väl vad som finns i en kloak?
Piss och skit.
Och sperma och…
Död guldfisk.
Foster.
I Kina.
Bara flickorna. Slappna av.
Jag är i den åldern nu…
Jag jobbar i underhållning, så folk säger: "Ska du lyfta ansiktet?"
"Nej."
Har ni sett ansiktslyft? De är fortfarande så här.
Man går till läkaren, som säger:
"Vill du se gammal eller kinesisk ut?"
Inget fel med att se kinesisk ut, om man är kines.
Är man inte kines, så är det lite konstigt.
Det är stötande! Hur är det okej?
Man får inte sminka sig svart. Varför får folk göra så?
Det kanske finns villkor som ser till att de aldrig är för rasistiska.
Läkaren säger: "Vi har gjort ögonen,
men gå aldrig ut med en liten lampskärm på dig…"
Så barnsligt. Det är så barnsligt.
Visst var det en positiv show? Den handlade inte om döden, utan om livet.
Vissa är så rädda för att dö att de glömmer att leva.
Vissa är så rädda för att göra saker för att de är farliga.
Alla roliga saker är farliga. Vägar är farliga.
Alkohol är farligt. Alkohol är ett gift.
Det vet jag, för jag säljer det. Dutch Barn.
Ja, men alkohol ger en sjukdomar i hjärnan, levern,
njurarna, hjärtat, psyket,
men det får en att slappna av på fester, så…
Tänk på alla bebisar som blivit till genom alkohol.
Många av dem blev missbildade, om mamman fortsatte dricka.
Men det som är så bra med att födas missbildad är att…
Låt mig förklara.
Det som är bra med att vara missbildad är att man kan börja dricka mycket yngre,
och ingen ger en…
Ser man en normal unge som dricker: "Din jävel!"
Ser man en missbildad unge: "Fortsätt bara."
Ni vet vad jag menar.
Du är åtta eller nio. Du har haft 27 smärtsamma operationer.
Du har träffat Olly Murs. Ta dig en sup.
Som ni märkt är mitt goda material slut.
Men ni har varit helt fantastiska. Tack och god natt.
Undertexter: Borgir Ahlström