Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
-Er du okay? -Ja.
-Er det dit første barn? -Ja.
Okay.
Her er barnets hjerte, der banker.
Det er barnets mave.
Her er den højre nyre,
den venstre nyre, rygsøjlen,
halebenet, lænden,
ryggen, skulderen, albuen.
Barnet har god plads til bevægelse.
Det er barnets hoved.
Det er omridset af barnets kranie set oppefra.
Her ser vi ned i hjernen.
Alt ser normalt ud. Barnet har den rette størrelse.
Mave, rygsøjle, blære, nyrer, hjerte,
alt ser normalt ud for et barn på den alder.
NEURODIVERGENT - ADJEKTIV
MENTALT ELLER NEUROLOGISK AFVIGENDE FRA DET, DER BETRAGTES SOM NORMALT
33 ÅR SENERE
Hej, allesammen.
Hej.
Vi har kun kort tid sammen, så…
Mange af jer dimitterer snart.
Når man træder ud i verden, er der mange ubekendte.
Og det er en tid, hvor man føler, at man bør søge råd alle steder.
Og man leder overalt for at forstå, hvordan man skal leve sit liv.
Så jeg vil minde jer om, at I er her.
Og om at kigge indad og stole på jer selv,
for I har flere svar herinde, end I tror.
Jeg er bange.
Jeg vidste ikke, at det ville være så hårdt…
…at lære alt dette om mig selv.
Har du spørgsmål til mig?
Ja.
Men på et tidspunkt oplevede jeg,
at det føltes farligt at være nysgerrig og stille spørgsmål.
Ti og en…
Folk skal forstå,
at nogle mennesker oplever verden på en anden måde.
Men den utrolige måde, du opfatter verden på, er fantastisk.
Hvis dans blev taget fra mig, ville jeg ikke kende mig selv.
Men det er derfor, at det her ændrer alt.
Fortæl mere.
Der sker en forandring, når man kan udpege
og navngive oplevelser og følelser, man altid har haft.
Det gør det meget mere virkeligt.
Det har altid føltes, som om noget ikke stemte.
Alt føles bare anderledes nu.
Vi ser en udfordring på tre områder.
Det ene er kommunikation, dernæst socialisering,
samt gentagne og stereotype adfærdsmønstre.
Du opfylder alle tre kriterier.
Jeg skal kunne se det over tid, gennem dit liv og din tidlige udvikling.
Der er en neurobiologi i den måde, personen er på,
der starter tidligt i barndommen
og følger én hele livet.
Så du opfylder kriterierne for en autismespektrumforstyrrelse.
AUTISMESPEKTRUMFORSTYRRELSE
Autismespektrumforstyrrelse er en kompleks udviklingsforstyrrelse,
der indebærer vedvarende udfordringer med social interaktion,
tale og nonverbal kommunikation og begrænset/gentagen adfærd.
ASF diagnosticeres typisk i den tidlige barndom.
Effekten af ASF og symptomernes sværhedsgrad varierer.
Har du spørgsmål til mig?
Har du brug for noget?
Det føles bare…
Det føles som en lettelse.
Svært at forstå.
I dag fik jeg officielt
min diagnose på autismespektrumforstyrrelse, niveau 1.
"Kræver støtte."
Pak en taske.
Pak en taske?
-Ja. -Hvor skal vi hen?
Til rejsen.
Nå nej, du kan ikke lide analogier.
Den forstod jeg ikke.
Jeg har haft mange følelser. Jeg…
Jeg har en sær følelse af ikke at stole på mit sind og mine tanker.
Det er som om…
Jeg læser… træk
hos en person med autisme eller ASF niveau 1,
og det føles, som om jeg læser om mit liv,
og det føles så klart for mig, og jeg kan relatere så dybt.
Og i det næste øjeblik føler jeg, at jeg finder på det hele,
eller at jeg leder efter en hurtig løsning.
Det er som om, mine tanker kører i ring.
Men i dag fik jeg diagnosen.
Så nu kan jeg trække vejret
og lære mig selv at kende.
Jeg føler ikke, at jeg nogensinde har haft muligheden for det.
Så det føles overvældende, men på en måde…
…også lovende.
Og jeg er taknemmelig for at gå igennem den her proces.
Hvorfor er du bange?
At deltage i en dokumentar er mit værste mareridt,
at skulle kommunikere med nogen
på så dybt et niveau, og…
Jeg stoler på Alex, men jeg kan ikke lide at gøre ting, jeg ikke kan finde ud af.
Men du kender svaret,
for alt det, du kan nu, kunne du ikke engang.
Hvordan overvandt du de øjeblikke?
Jeg ved ikke, hvor jeg er. Hvad så?
-Godt at møde dig. -I lige måde.
-Det er Ian. -Hej. Jeg er Alex.
Jeg tror, det er det rigtige at gøre.
Så jeg gør det bare.
Det er James.
-Wow, se der. -Han giver den gas.
-Han har attitude. -Ja.
Og så legenden selv.
-Det billede… -Min første optræden.
-Med hånden… -Ja.
-Må jeg sætte en mikrofon på? -Ja.
Det er stressende, at jeg ikke ved,
hvordan man laver en dokumentar, hvordan du arbejder, og…
-Du filmer også mig. -Ja.
Jeg prøver at fange hende i hendes dagligdag.
Det har været fedt.
Det er underligt, for alle, jeg møder nu,
ved ikke det her.
Så tanken om også at filme hele…
Alt er bare vanvittigt.
Alt er…
Hver dag er en dag, jeg ikke har oplevet endnu.
Du går amok.
Wow, se der.
Jeg har et mod
til at gøre ting i dansens navn,
jeg ikke ville kunne gøre som 'bare Jen'.
-Som det, vi gør lige nu. -Samme her.
Og mange ting i mit liv…
Min umiddelbare reaktion på enhver interaktion,
enhver mulighed eller ethvert job, er:
"Nej, det vil jeg ikke."
Jeg bliver ramt af en øjeblikkelig angst.
Men jeg gør det.
Jeg har det på samme måde.
Dette projekt er anderledes.
Jeg ved ikke helt, hvad det er endnu.
Hele min karriere handler om, hvad en optræden giver til publikum.
Men jeg har villet udforske,
hvad det at optræde giver kunstnerne igen.
Helt sikkert.
Og det førte mig til bevægelsesbaseret psykoterapi,
hvilket er et andet ord for:
"kommunikation gennem dans, når ord svigter."
-Helt sikkert. -Det er noget, jeg kæmper med.
-Du var den første, jeg tænkte på. -Klart.
Jeg ved, det er seks år siden, men jeg kontaktede dig,
for jeg har fulgt din karriere, siden vi lavede musikvideoen.
Det må være skæbnen, at jeg skrev til dig på den dag, du fik din diagnose.
Jeg kan ikke komme over det. Det er trist.
Jeg kom hjem aftenen før fra en tur til LA.
Hun skulle danse næste morgen, og så kom mailen.
-Ja. -Og hun dansede for vildt.
Hvorfor valgte du scenekunst og dans?
Mit svar før var, at…
…jeg blev guidet ind i det
og forelskede mig i det.
Det føltes som mit formål
og som den ting, jeg skulle bruge mit liv på.
Og det er mit talent.
Og måden, jeg forbinder mig med folk på.
Og det er måden, jeg kan hjælpe folk på.
Men jeg har altid haft en følelse af, at jeg blev guidet
eller bliver guidet igennem livet,
og det passer stadig,
men jeg tror, at…
Jeg blev besat af dans, måske fordi jeg har autisme,
og det hjalp mig
på måder, jeg først er ved at forstå nu.
Lad os se, hvor det bærer hen.
Lad os starte med, at jeg følger dig.
-Okay. -Så ser vi, hvad det fører med sig.
Lad os begynde.
VELKOMMEN TIL RIPLEY-GRIER STUDIOS
STUDIE 1
En, to, tre, fire, fem, seks…
Og en, to…
Ja, Barry!
Fem, seks…
Ja!
Ja, gå bredt…
Brug pladsen i jeres kvadrant.
Ja.
Øjnene her. Lad mig se jer.
I begyndelsen var det bare dans.
Men det er år siden…
Åbner, den blomstrer.
…at det holdt op med at være terapi for mig.
På et tidspunkt begyndte dansen at tage mere fra mig, end den gav.
Ja!
Som menneske, når jeg ser jer danse,
hvis jeg ikke kan finde jeres øjne,
så kan jeg ikke opnå en forbindelse.
Jeg fandt ud af at leve af det, jeg elsker,
men det er længe siden,
jeg har kunnet finde glæden ved at bevæge mig.
Men jeg har stadig en karriere, der sker samtidig,
men jeg mærker ikke glæden ved det.
Men jeg er der for mine elever.
Ja! Sådan. Kom så, venner.
Det er svært at finde miljøer, hvor jeg elsker at danse nu.
Jeg kan se, at du har mistet noget af det.
Jeg er heldig at kunne leve af det, jeg elsker,
men det er også en forbandelse, for man kan miste glæden ved det.
Vi falder dybt, okay?
Vi falder dybt, for sådan er vi trænet,
og det er dét, vi vil.
Ja, jeg er disciplineret, men jeg elsker at se en indsats i dans.
Det må ikke se for let ud eller for perfekt og poleret.
Det kan jeg lide at se, især hos kvinder.
Jeg vil se kraften bag det, man laver, og indsatsen.
For det er svært.
Det her sted har været ikonisk for mig.
Jeg voksede op i Idaho ude på landet,
og jeg så Steps i dansemagasiner, og jeg…
Det her studie.
Og jeg ville bare så gerne være her.
Og det faktum, at jeg er her med jer
og så mange kendte ansigter, som jeg har kendt i årevis,
det gør mig taknemmelig.
-I er… -Vi elsker dig!
Fem, seks, syv, otte…
Symptomerne skal være til stede i den tidlige udvikling,
men bliver måske først tydelige,
når sociale krav overstiger begrænsede evner,
eller kan maskeres med tillærte strategier senere i livet.
SYMPTOMER KAN MASKERES SENERE I LIVET
Jennifer!
-Hej! -Sig hej!
-Okay, kom så! -Hej!
Kig.
-Ja, kom så. -Hej!
Hvad er der galt med dig?
Jeg siger hej fra mit yndlingssted på Jorden.
Mit lykkelige sted.
Jeg elsker det her.
Klokken er et om eftermiddagen på en tirsdag.
Og det er mit andet bad i dag.
Det er sådan en dag.
Hvad føler du?
Stimming er alt det, man gør med kroppen
for at regulere sig selv.
Hvad føler du?
Alt det, der regulerer personen,
er i virkeligheden en form for stimuli.
Flotte tæer.
Da du var yngre,
tror jeg, at du selvstimulerede, når du snurrede rundt.
Og dine forældre kaldte det dans.
Dans din dans færdig.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv.
Fem, seks, syv, otte.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Kan du bevæge hofterne hurtigere?
DANSER - JENNS BEDSTE VEN
-Sådan. -Flot.
Ned.
-Og den anden side. -Smukt.
Trin, fem! Spark, fem!
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Vil du prøve med musik?
En, to.
En, to, tre, fire, fem, seks, syv, otte.
Hyper- eller hyporeaktivitet på sensorisk input
eller usædvanlig interesse for sensoriske aspekter af miljøet.
Ligegyldighed over for smerte eller temperatur.
Modvilje mod bestemte lyde eller teksturer.
Overdreven lugten til eller berøring af genstande.
Visuel fascination af lys eller bevægelse.
Føles det godt?
-Ja. -Hvad føles godt ved at slæbe den?
Min menneskelige instinkt har bare lyst til det her.
Vibrationen i min hånd og lyden.
Jeg føler mig bundet.
Der er så mange manifestationer af sociale udfordringer
og sensoriske problemer.
Tillykke med fødselsdagen, kære Jennifer
Er det for lyst?
Det visuelle, lyden, teksturen…
-Undskyld. Tør det af i dine bukser. -Nej!
-Jennifer, stop. -Ad!
-Gå tilbage til bilen.
Det er meget at bearbejde.
-Er du okay, Jenn? -Det er for meget.
Jeg lukker helt ned. Jeg føler mig skør.
Derfor bør du bare lade mig købe ind…
Men jeg ville prøve at have det sjovt og vælge ting sammen.
Det var som lyn i mine øjne. Det blinkede.
Det her skarpe lys.
Det føltes, som om min hjerne brød sammen.
Som om det var permanent.
Det er meget overvældende.
Dit sanseapparat har været overbelastet så længe.
Det er nødvendigt med copingstrategier.
Men det er ikke altid sundt.
Det er nødvendigt i øjeblikket for at lindre og håndtere og fordøje.
-Hvad? -Jeg har virkelig lyst til øl.
Det er, fordi jeg begyndte at drikke som 13-årig.
Druk. Det er i mit DNA. Det er noget lort.
Jeg forstår.
Hæld en op til mig.
Når tingene er for intense eller ikke giver mening
på den måde, sådan en som dig vil have,
så vil verden være svær at være i.
Som voksen stopper man med stimming…
Få det ud, makker.
Mærk det. Det er okay. Lad det ramme, hvor det skal.
Fordi det gør andre utilpasse.
Eller man føler sig dømt.
Derfor er det vigtigt at kunne regulere,
tanke op og finde balancen på en sund måde.
Jeg forklædte min stimming som dans.
Find balancen, midten, find ud af, hvor du skal være.
Eller bare at være i en puppe og være et sted, der føltes trygt.
Det gjorde jeg meget som lille.
Jeg lavede små kroge til mig selv.
Det kan være et sted, hvor man finder trøst og tryghed.
At være i naturen er meget beroligende,
så man vil gerne være i de rum i lange perioder og bare være.
-Klar? -Ja!
Så smukt. Hvad synes du?
Jeg elsker det.
Også mig.
-Jeg elsker dig. -Jeg elsker dig.
Luk hele verden ude.
-Er det armen eller hoften? -Det hele er noget lort.
-Var det en sportsrelateret skade? -Ja. Jeg er danser.
-Dr. Borowski kommer om lidt. -Okay.
De er for små til mig.
-Jeg skal have nogle større. -Lad mig se din røv.
-Vend dig om. -Nej.
Lad os udleve lægefantasien.
Ellers tak.
-Er hun ødelagt? -Er min karriere slut?
Træk knæet mod min hånd.
Det er…
Ja.
-Okay, så… -Det gør ondt at løfte benet.
Okay.
Jeg kunne stadig danse. Alt var fint.
-Som hun altid gør. -Det er klart.
Jeg danser altid igennem smerter.
Jeg kan se et par ting.
Din hoftebøjer er helt oppe i det røde felt.
Lad os få en MR-scanning nu.
Jeg vil sikre mig, at der ikke er tale om en stressreaktion.
Hun har Martha Graham inden længe.
Udover alt andet skal jeg til de nationale mesterskaber.
Måske fysioterapi…
Og de klasser vil have 250-400 mennesker…
Det bliver en stor mundfuld.
Insisteren på ensartethed.
Ufleksibel overholdelse af rutiner.
Ritualiserede mønstre eller verbal/ikke-verbal adfærd.
-Hvad tænker du? -At det her ikke er interessant.
Hvad filmer du?
Det er interessant.
Pak.
Jeg er ikke sjov at se på.
-Vil du tage James med? -Gerne.
Jenn pakker, og hun er ikke glad.
Hvad tænker du?
Hun vinder ikke lige nu.
For dig er det svært at vide, hvad du skal gøre,
hvor du skal begynde, hvordan du interagerer og fører en samtale,
hvordan du skal forstå en andens perspektiv følelsesmæssigt.
Du skal bearbejde hver eneste person,
hver eneste persons følelser,
hver eneste persons baggrund,
læse rummet og forstå, hvad der sker.
Og det er meget udfordrende, når man overvejer,
hvor meget man skal bearbejde noget kognitivt.
Og for dig er der mange ting, der presser dig i sociale situationer.
Der er mange.
NATIONAL PRISUDDELING
Dit opkald er stillet om til en telefonsvarer.
Du har ringet til Alex. Læg en besked.
Ja, Alex…
Jeg er her og underviser,
men jeg ved ikke, hvad der er galt med min krop.
Jeg elsker bevægelse, fordi det er flygtigt.
Når det er ude, er det slut.
Jeg er gladere, når jeg bevæger mig mere.
Men det sidste, jeg har lyst til, er at bevæge mig.
Så jeg ved ikke, hvad der foregår.
Dansere, kom ud på gulvet, hvis I er med i klassen.
Hvordan skal jeg motivere børnene, hvis jeg ikke kan motivere mig selv?
Hvornår kommer du?
Du må ikke filme mig, mens jeg sover.
Du er vågen.
Godnat.
Farvel.
Dans foran vinduet. Det vil se godt ud.
Sådan…
Jeg kan se din silhuet som Beyoncé.
Som om.
Jeg beder altid om et badekar.
Jeg blev flyttet tilbage hertil, fordi…
-Er det en bygning med badekar? -Ja.
Jeg fik angstanfald i går.
Det er så dumt, for jeg er forberedt, og jeg har gjort det her i over ti år.
-Ja. -Men det bliver aldrig…
For mig bliver det sværere, ikke lettere.
-Hvorfor? -Jeg ved det ikke.
Jeg tror…
Det bliver ikke nemmere. Jeg føler…
Forventes der mere af dig?
Ikke forventes, men…
Jeg når aldrig til et sted, hvor jeg bare gør det.
Jeg prøver stadig at gøre nye ting hele tiden.
-Ja. -Så…
-Vil du gerne køre på rutinen? -Nej.
Lad os…
Lad os trække vejret ind.
Og ud.
Tag et øjeblik, hvor I husker på, hvorfor I er her.
Er du ædru?
-Ja, det er jeg faktisk. -Ja.
-I tre år. -Ja.
-Hvorfor stoppede du? -Det var nødvendigt.
Jeg vil gerne se jer gå ind i bevægelsen.
Skab bevægelsen indefra og ud, gør den til jeres egen.
Jeg vil gerne være ædru, men jeg kæmper med det.
Jeg vil bede jer om at være gavmilde med jeres tilgang og jeres sjæl.
Tænk ikke på jer selv. Lad os påvirke andre.
Giver det mening?
Jeg begyndte at drikke på studiet,
da jeg blev tvunget ind i en mere social kontekst.
Præcis.
Jeg har altid støttet mig til det.
Samme her.
Det er bedre uden,
men det er ikke lettere.
Jeg er også gået frem og tilbage.
Men det skal være slut.
Ja.
Det skal være slut.
Fem, seks, syv. Kom så.
En, to, tre, fire.
Tilbage,
frem, igen.
Tre, fire.
Tilbage,
frem, igen.
Det er meget mere end bare bevægelsen.
Jeg kan lide at se kampen.
Frem. Igen.
Tre, fire. Tilbage.
Frem, igen.
-Hvor længe har I arbejdet sammen? -Ti år, 11 år.
Igen.
Jeg har kendt Tay, fra hun var 12.
-Hvor gammel er du nu? -24.
Så længe har jeg lavet danse til hende.
Ja. Tre.
Sådan. Der er noget med dit fokus. Det gør hele forskellen.
Tre, fire.
Tilbage,
frem, igen.
En, to, tre, fire.
Tilbage,
frem, igen.
Tre, fire.
Tilbage, frem, igen.
En, to, tre, fire. Tilbage…
Symptomer forårsager signifikant svækkelse
i sociale, arbejdsmæssige eller andre vigtige funktionsområder.
En, to, tre, fire.
Tilbage, frem, igen.
Tre, fire. Tilbage, frem, igen.
En, to, tre, fire, fem…
Jenn, er du okay?
…otte…
-Vil du ikke træne i dag? -Jo, jeg vil bare…
Jeg føler mig lidt skør.
Hvad gør dig skør, skat?
Jeg ved det ikke.
Det er okay at have en panikdag.
Angstanfaldene sker oftere.
Og lige fra morgenstunden,
så vi lagde os på sofaen, så hun kunne trække vejret roligt.
Jeg lavede et bad til hende.
Dansede lidt rundt i mit undertøj.
Jeg prøvede at chokbehandle med det forfærdelige syn.
Det fik hende til at grine, men det varer ikke ved.
Hvad føler du?
Jeg føler mig ude af kontrol.
Mine følelser kommer hurtigere end mine ord.
-Ja. -Det er hårdt.
Ja.
Du erkender ikke, at alt det her sker indeni,
og du presser dig selv så meget, at det kommer ud,
og du tænker: "Hvad nu?"
Men det var der. Det blev bare ikke italesat.
-Ja. -Ja.
-Og jeg ved ikke, hvad følelsen er. -Ja.
Den er bare… stor.
Det er for meget. Jeg ved ikke, hvordan hun gør det.
Det gør ondt.
Det gør ondt at trække vejret.
Det stikker lidt.
Godt klaret, skat.
Jenn har haft en autoimmun reaktion,
som har vist, at hun har galdesten.
Nu skal vi have dem fjernet akut.
Så hun er ret…
Hun er hårdt ramt lige nu.
Vi kommer ned.
Du kan ikke selv styre den knap.
Jeg er på vej til Alex på White Plains,
fordi han er på skadestuen,
og hans mand, Miguel, er på forretningsrejse.
Så jeg tager derop og sikrer mig, at han er okay.
Hej.
Et kønt par.
-Hej. -Ja.
-Hej. -Hvad så?
Jeg er også på hospitalet.
Jeg ville have været der, hvis jeg ikke var blevet skåret op.
Jeg er lige kommet hjem til Alex.
Fået ham på plads. Han bliver indlagt på hospitalet.
Han er indlagt på hospitalet.
De scanner hans hjerne. Han er ikke sig selv lige nu.
Det er mere end udbrændthed.
Jeg tror, han er bange.
Jeg ved, at Miguel skynder sig hjem.
Og efter Jenn
og den skræmmende galdeblæreoperation, der var nødvendig,
føler jeg, at alle dem, der betyder mest for mig, er udsatte.
-Vil du se mine snit? -Ja.
De trak galdeblæren ud her.
Interessant.
Du ser godt ud.
Har du et filter på?
Nej.
Ikke os begge på hospitalet den samme uge.
Jeg ville bare se jeres ansigter, for…
Vi har alle haft nogle hårde uger, og Ian er morbjørnen.
Hvordan har du det?
Jeg var til genoptræning.
Jeg laver nogle lette øvelser, men jeg går mest.
Vi er bogstaveligt talt det samme sted,
for jeg prøver bare at gå i en lige linje.
-Makker. -Jeg går over…
Hvad sker der?
Jeg har noget, der hedder… Hvad var det, Ian?
Guillain-Barré.
Guillain-Barré. Det lyder smukt.
Det er, når éns immunforsvar overreagerer
og angriber de nerveceller, der taler med éns muskler.
Det forstyrrer muskel-ledsansen.
Jeg aner ikke, hvad det ord betyder, men ja.
Kroppen siger: "Fuck det, vi angriber alt."
-Overreagerer. -Det kan virkelig lamme.
Vi taler altid om forbindelsen mellem sind og krop.
Det sætter det hele i perspektiv,
for man må finde ud af, hvad der er vigtigt for én,
og realisere det.
-Ja. -Mens man stadig kan.
Helt sikkert.
DANSER - JENNS BEDSTE VEN
Ja, bliv ved.
Jeg elsker det.
Som barn følte jeg mig lidt udenfor i min egen familie
eller lidt misforstået.
Derfor betyder min valgte familie så meget for mig.
Vi har kendt hinanden så længe.
-Hvor skal du hen? -Op.
-Hvor højt? -Rigtigt højt.
Seks, syv og otte, kom så.
Den glæde… Jo mere du tillader dig selv
at vende tilbage til det, der bringer dig glæde i dit fag,
jo mere vil du finde den glæde igen.
Find det, du elsker, tal med dem, der fylder dig op,
og omgiv dig med dem.
Prøv at have det sjovt, og find glæden ved det, du laver.
Wow.
Det er meget at bearbejde.
-Klarer du dig? -Altid.
-Undskyld. -Det er okay.
-Sådan er det. -Ja.
Man kan ikke mærke opturene uden at mærke nedturene.
Skal du levere inspirerende citater lige nu?
Ja.
Hvilke andre citater bør folk kende?
Du ved…
Jeg har altid tænkt, og det er en original idé…
Vær den forandring, du ønsker at se i verden.
-Wow. Det er dybt. -Ja.
Vær den forandring, du ønsker at se i verden.
Hvis bevægelse er det, der fortæller dine historier og følelser,
så er det nok dér, du bør være lige nu.
Jeg ved, hvad jeg skal gøre.
Det føles, som om jeg har et budskab,
så jeg ved, at min dans stadig er der.
Din dans er der helt klart.
Det fortæller dig meget om, hvad du skal gøre for dig selv.
Jeg har altid forstået verden og min plads i den ved at danse.
Jeg har lært så meget.
Jeg vil dele det med verden.
Det er tid til at skabe noget.
Du vil finde glæden igen.
Lad os begynde.
Den er hjemme Bogstaveligt talt, du elsker det
Mulighederne er uendelige
Hvad er de?
Uendelige!
Hvem er vi?
Perfekte
Vi er perfekte mennesker I et perfekt rum
Og vi ærer det med ynde
Og vi…
Okay!
Alt, hvad I kommer med, er magisk og smukt og forudbestemt.
Tak, fordi I sagde ja.
Lad os lave et show.
Ja.
Har du lyst til at fortælle gruppen om, hvordan du indså det?
Da jeg indså, at det her var mig,
vidste jeg ingenting om autisme,
slet ingenting.
De fleste af jer kender nok historien, men jeg indså, at jeg måske havde autisme,
da jeg så Alex' dokumentarserie om Amy Schumer.
Den følger Amys graviditet og skabelsen af et comedyshow,
men der var en sidehistorie om Amys mand, Chris.
I filmen diagnosticeres han med en autismespektrumforstyrrelse.
Den måde, det blev vist i dokumentaren, var så… pludselig.
Hun elskede denne fantastiske fyr. De kommunikerede ikke godt.
Så de gik til lægen.
Da jeg så det afsnit,
gik det op for mig, at jeg også havde autisme.
Jeg havde aldrig tænkt det om mig selv.
Det var, da jeg så dig tale,
og så den måde, din familie talte om dig på…
Jeg ved stadig ikke, hvad det var.
Jeg kunne virkelig relatere til det, der skete.
De identificerer, at du er anderledes, men de fortæller dig det ikke.
Hvis man er sammen med en med autisme, skal man elske det ved dem.
Jeg opdagede det om mig selv,
fordi en anden turde dele sin historie. Derfor vil jeg lave denne forestilling.
Jeg husker, da jeg indså det, og det var, som om verden åbnede sig.
Ved de fleste erkendelser føler man…
Ved noget så stort
føler man, at verden ramler sammen om én,
men du følte, at verden åbnede sig.
Og jeg synes, der er noget smukt
ved behovet for at føle, at dine følelser og dit blik på ting er ægte,
og at "det er min hjerne".
Et træk ved autisme, især niveau 1, er maskering.
Det går hånd i hånd.
Idéen om, at man ikke må eksistere som sit sande jeg.
Så man vænner sig til at skjule forskellige sider af sig selv.
Med tiden bygger det sig op til et punkt,
hvor man ikke engang er bevidst om, at man gør det.
Når man indser det og ønsker at stoppe, er det næsten umuligt.
Og idéen om at forstå, hvem man er
under alt det, føles også umulig.
Vi har optagelser helt fra Jenns ultralydsscanning.
Hendes far filmede alt.
Kan du fortælle, hvad I er i gang med?
Det er svært at forklare.
Vi prøver at skabe et analyseværktøj til Jenns diagnose,
et udtryk for, hvordan hun overlevede ved hjælp af bevægelse,
og hvordan hun skabte meget af sit ordforråd
gennem sin stimming, sine tics og sin angst.
Da jeg var lille, elskede jeg at være svimmel.
Det fik alt til at forsvinde.
Det er et blik på udviklingen
af et ordforråd af bevægelser, hun ikke vidste, hun lavede.
Det er, som om bevægelsen kommer fra et instinktivt sted,
og så kan jeg se tilbage på den
og forstå, hvad jeg følte i øjeblikket.
Men du tog dansen og gjorde det til din måde at regulere på,
fra du var lille, baskede med hænderne og snurrede rundt.
Drej rundt!
Det blev positivt.
Så dansen forbandt dig
med folk i danseverdenen, der sagde: "Kom, vi vil være din ven."
Fordi du var så optaget af det samme som dem.
Drej mig rundt!
Det har været så stærkt at tænke på.
Når jeg gjorde de ting,
sagde folk, at jeg dansede.
Den gentagne bevægelse forbandt jer.
Og jeg tror, at din dans er kommunikation,
og den har forbundet dig med mange, for du behøver ikke at bruge ord.
Du kan sige noget med din krop.
Du er en person, der ser på andre individer,
der har lettere ved at relatere socialt,
men de ser ikke verden på den smukke måde, du gør.
Det er noget at fejre, ikke se i et negativt lys,
for de er smukke.
Dr. Kim…
-Jeg ved det. -Kan vi tale om dr. Kim?
Det er smukt sagt for at berolige en, der har fået nye oplysninger,
der kan ændre hendes livsforløb.
-Sådan. -Perfekt.
Sonya har været en fast bestanddel af min karriere og mit liv.
Dette stykke ville ikke eksistere, hvis ikke vi to havde fundet sammen.
Hun fortalte mig det på mit tag.
Jeg troede, hun var…
"Jeg har noget at fortælle." Jeg tænkte: "Fuck."
Det blev meget alvorligt.
Hvad spurgte jeg dig om? "Er du gravid?"
-"Siger du op?" -Ja.
Hvad gjorde jeg?
-Det var alle de spørgsmål. -Ja.
-Jeg sagde: "Jeg har autisme." -Og jeg sagde: "Nå!"
-Ja. "Nå!" -"Nå!"
"Fuck ja. Okay. Hvad nu?"
Det er det, der er skørt.
Det er ikke selve diagnosen og oplevelsen af at have autisme.
Det er at leve næsten 34 år af sit liv uden at vide det.
Vi har haft mange oplevelser sammen, og de er også en del af det her.
De kampe, hun har haft i vores venskab og på arbejdet.
Jeg ville gerne have vidst det,
for en bevidsthed om,
hvordan hun kunne leve sit liv, men også et liv, der føles lettere…
Bare lidt lettere.
Jeg vidste det ikke.
Det er pointen.
Når man ikke ved det, har man ikke et udgangspunkt.
-Man har ikke en chance. -Ja.
Det er skørt, at du har det skidt med det, men jeg følte mig mest set af dig.
Det er ironisk.
Lad os lave showet sammen.
Sammen.
Kom ikke nærmere, så græder jeg.
Elsker dig Men du mister forstanden
Jeg gør det På musicalmanér
Måske græder du ikke
Jeg oplever en seriøs udbrændthed
på et niveau, jeg aldrig har oplevet før. Jeg kan bogstaveligt talt ikke bevæge mig.
Derfor er denne proces og at lave dette stykke
på en måde et lykketræf,
fordi jeg føler mig så langt væk fra det, jeg kendte før,
at hvis jeg ikke gør noget som dette nu,
så kunne jeg bryde sammen.
-Ja. -Du ved?
Jeg skal kende mig selv i de rammer, der føles hjemlige.
Ligesom de gjorde før.
Ellers ved jeg ikke, om jeg vil vende tilbage til det.
Jeg elsker de her mennesker.
De er familie.
Så der er noget ved kombinationen af at høre Kim
og at se dem i rummet.
Tusind tak til hver enkelt person i dette rum.
Det er, som om livet og kunsten mødes
på en virkelig fed måde, som jeg aldrig har oplevet før.
Jeg har set det ske for andre, men ikke for mig.
Så det er virkelig fedt.
Jenn, vil du spille den for os, nu hvor du…
Det er det hele i en nøddeskal.
Har I spørgsmål til mig?
-Okay! -Ja.
-Spændende. Spil den igen. -Ja.
Det er det hele i en nøddeskal.
Har I spørgsmål til mig?
Det kan være det, der låser det op.
-Ja. -"Ja, det har jeg."
"Og her er mine spørgsmål." Bogstaveligt talt.
Fantastisk. Spil det igen. Godt gået, Jenn.
Har I spørgsmål til mig?
Jeg elsker det. Lad os fortsætte.
Se her.
Alt mit hår knækker.
Jeg taber bogstaveligt talt en masse hår.
Se her.
Det hele er knækket.
Mit hår falder af.
Hvad sker der med mig?
Hvor længe skal jeg have det sådan?
Jeg har det ikke godt.
Vil du tale med Alex?
Han kender også til det her.
Alex.
Hvad?
Jeg ringer til Alex.
RINGER TIL MOBIL…
Stadig ikke?
Jeg venter på, at Alex ringer.
Okay.
Hej. Det er Alex.
-Hej. -Hej.
-Hvor har du været? -Hvad sker der?
Jeg var på hospitalet igen.
Hvad skete der?
Det var det samme som før.
Hvor frygteligt. Hvorfor?
Jeg har en variant af Guillain-Barré, der hedder Miller Fisher-syndrom.
Og det bliver ved med at komme tilbage.
Hvordan kan det ske?
I mit tilfælde ved de ikke, hvad der forårsager det,
udover mental og fysisk stress.
Men det har været sådan, så længe jeg kan huske.
Hvad mener du?
Jeg forstår det ikke.
Men det er en del af noget større.
Vil du fortælle?
Det påvirker mig på en måde, så jeg fysisk og mentalt ikke kan fungere.
Kan du forklare det lidt mere?
Jeg har altid forstået, hvad depression var,
fordi jeg altid var nedsunket i det.
Det vidste jeg ikke.
Jeg kendte ordet "angst",
men jeg vidste ikke, hvad det betød.
Da jeg lærte, hvad det betød,
indså jeg: "Det er min normaltilstand."
Sandheden er, at det altid er sådan for mig.
Jeg har haft depression og angst
så længe, at jeg ikke vidste, at jeg led,
fordi jeg troede, at det var sådan, livet var.
Samme her.
-Jeg har været på medicin i årevis. -Ja.
Det tager toppen,
men angsten kan stadig overmande én.
Man har stadig depressive episoder.
Du kunne ikke være sundere.
-Ja. -Du kunne ikke træne mere.
Du er ædru.
Hvad fanden skal du ellers gøre bedre?
-Ja. -Og så har du det stadig sådan.
Dybest set…
Jeg føler virkelig, at jeg kan dele det her med jer nu.
Vi fandt for nylig ud af, at jeg er…
…bipolar.
Og det påvirker mig
på flere måder, end jeg gerne vil indrømme.
Mit immunforsvar kan gå amok,
og så bryder min krop bare sammen.
Samme her.
Jeg er tom.
-Ja. -Jeg er tom.
-Der er intet. -Ja.
Vi arbejder ikke på at eliminere de episoder.
Nej.
Man arbejder på at acceptere dem som en del af livet.
-Skulle jeg ikke trøste dig? -Jeg forstår.
Men at vide, at man ikke er alene, og at det ikke er éns skyld,
det kan nogle gange være nok til at komme videre.
Tak, fordi du lyttede.
At sige det højt er det sværeste.
Du gør det nemmere.
Du og jeg har stadig nogle ting at finde ud af.
Føler du sorg eller lettelse lige nu?
Jeg føler bare, at jeg forandrer mig.
Jeg forandrer mig, og det føles trist…
…men godt.
Hvilke forandringer mærker du?
Det med at give slip på idéen om, hvad jeg…
Hvad jeg troede, jeg var.
Jennifer er en 12-tals-elev, der kan lide skolen og elsker at danse.
Som voksen vil Jennifer være en berømt danser.
Jennifer vil takke sin familie for at hjælpe hende med dans.
Hun elsker dem meget højt.
Jeg var besat af det.
Og det vil jeg altid være.
Jeg kunne lide at fortabe mig i det hårde arbejde og dansen.
Vil du sige, at du finder fred, når du danser?
Ja.
Intet andet eksisterer,
men jeg ignorerer også mine behov fuldstændigt.
I danseverdenen
er man konstant omgivet af folk, der ikke er i balance.
For det er en kultur, hvor man…
…presser sig selv.
Dit mønster har været at presse dig selv, til du falder om.
Jeg brændte faktisk ud.
Hvad angår udbrændthed,
er det en fællesnævner for folk med autisme,
at de kører sig selv helt i sænk.
Så du forstår at presse dig selv
til det punkt, hvor du falder om.
Hvordan ved jeg, hvornår jeg er færdig?
For når jeg er færdig
Er der altid mere at gøre Mere at gøre
Mere
Jeg føler mig skør.
Jeg føler, at jeg ikke ved…
…noget.
Jeg er bange,
og…
Jeg vidste ikke, at…
…det ville være så hårdt…
…at lære alt det om mig selv.
Ingen tid til at vente
Eller tænke
Hvordan ved jeg hvordan?
Der sker en forandring, når man kan udpege
og sætte ord på oplevelser og følelser, man altid har haft.
Det gør det meget mere virkeligt.
Gå
Det er hårdt, for man er træt, og…
Det er "alt eller intet" omsat til handling.
Gå
Du har en tendens til ekstremer.
Det er, som om du kører dig selv helt i sænk,
og din krop siger: "Vent lidt, vi må stoppe."
Bliv ved, gå
Ja. Hvordan har din hofte det?
Det har været slemt.
Jeg har gjort alt det, jeg skal, og intet hjælper.
Det føles lidt skræmmende.
Gå
Er der noget, der hjælper?
Jeg har haft kroniske smerter, siden jeg var teenager.
Lige der.
Gør mere, gå
Har du fået nogen til at kigge på dine blodprøver
for at se, om der er noget autoimmunt?
Vi har talt om det,
men der er et sammenfald mellem autoimmune sygdomme og ASD.
Gå
Mine markører for lupus var…
Gå
…høje.
Gå…
Du har et andet scenarie end mange andre dansere.
Du har en diagnose, et autoimmunt problem.
Jeg ved, at stress kan udløse en reaktion.
Tænk ikke på pengene nu.
-Jeg vil ikke selv producere. -Det skal du heller ikke.
Især et show, jeg selv optræder i.
Vi fik ikke det største legat, vi søgte om.
Vi var finalister, tæt på, men det er altid surt,
for nu skal vi starte forfra med at skaffe penge.
Du har lært at udholde smerte.
Du har lært at udholde ubehag.
Hvad skal jeg gøre?
Der bliver jeg overvældet.
Mere
Jeg vil fokusere på én ting.
Alt andet end mit show, som undervisning og koreografi,
er ikke bare sidejobs.
Jeg giver alt, hvad jeg har.
Men det kræver bare meget af mig.
Ingen tid til at vente
Ingen tid til at tænke
Ingen tid til at føle
Skal jeg gøre mere?
Jeg vil gøre mere
Gøre mere
Det er drænende at gå igennem det
og afsløre sig selv.
Og derfor siger du:
"Jeg har været meget igennem, og jeg vil være stille."
Jeg prøver bare at møde op hver dag.
Om jeg ved, hvad jeg laver, eller ej.
Gå
Hvad skal jeg gøre mere?
Skal jeg gøre mere?
Skal jeg?
Er det vores leveomkostninger, der udmatter dig?
Ja, jeg har brug for, at byrden ved vores livsstil forsvinder.
Vi kan også aflyse dit show,
for du skal ikke lave showet for omverdenen, Sonya eller Alex.
Det gør jeg ikke. Jeg vil lave det show.
Men det er det eneste, jeg vil. Jeg vil ikke lave andet.
Så gør vi det.
Skal jeg gøre mere?
Jeg gør mere…
Du må læne dig op ad mig. Giv mig noget at bære. Du er min søster.
-Hvordan har du kapaciteten? -Jeg er besat.
Jeg er besat af dans.
Jeg er besat af idéer.
Jeg er besat af, at min sjælesøster får det bedre.
Fald sammen på mig. Jeg har dig.
Jeg gør kun det her for at dele min historie.
Små ringe i vandet.
Det vigtigste er, at dem, der har brug for at se det, ser det.
Det er mange mennesker.
Vi løser det.
Vi får showet på benene. Det kan jeg se.
Det ved jeg i min sjæl.
Jeg ved ikke hvor eller hvornår. Og jeg ved ikke hvordan.
Meget ved denne karriere er måske ikke super sundt for mig.
Det har været fantastisk, men jeg vil ikke anbefale det til alle.
Det er bare min særlige interesse,
og det, der hjalp mig, var dansen.
Hvad er du mest bange for,
når du tænker på at flytte fra byen?
Nu hvor du ved, at det sker.
Det er mange forandringer på én gang. Jeg ved ikke, hvordan fremtiden ser ud.
Vi sælger vores drømmehjem, som vi ikke kan retfærdiggøre at beholde.
Ellers kan jeg ikke lave den kunst, jeg gerne vil.
Jeg besluttede at aflyse alt i efteråret.
Jeg ved ikke, hvad der vil ske. Det er nyt.
Jeg sagde nej til arbejde til en værdi af 50.000 $.
Du sagde fem, ikke? Ikke 50?
Arbejde til en værdi af 50.000 dollars
Det føles godt. Ja.
Okay, så er det nu. Skål.
Skål, jeg har ikke råd til bukser mere.
Jeg aner ikke, hvad der skal ske efter det her show.
Det føles som at tage et skridt tilbage for at tage et skridt frem.
Det er ligesom os.
-De to gaderotter? -Ja, fra Jersey.
-To rotter, der flytter til Jersey. -Du er den fede.
Er jeg den fede?
Vi vil ikke være i gåafstand fra denne udsigt.
Nej.
Men selv hvis vi fejler,
er det bedre, end at vi bliver her og ser ænderne svømme forbi.
Hov… Lige linje.
De siger: "Få styr på jeres ting."
-Sådan føles balance. -Ja.
Måske vil du hjælpe med at omdefinere det i danseverdenen.
Det er vigtigt at presse sig selv som atlet, men resten er vigtigt.
Ernæringen er vigtig, balancen.
Dit sind, dit helbred, dine følelser, det hele er en del af det.
Og jeg tror, at når det er i balance,
så vil du præstere allerbedst.
Ja, jeg vil finde ud af, hvordan det ser ud.
Tak, Jennifer.
Det er en god formulering.
For du kender det ikke endnu, men du søger det.
Den bedste kunst er den, man ikke er helt bevidst om, at man laver.
Man er bare til stede i det.
Ligesom Jenn ser jeg nu verden igennem nye øjne,
og jeg begynder at forstå, hvad der forbandt mig med Jenn,
og hvad der forbandt hende med mig, og hvorfor vi så hurtigt…
Jeg prøver at forstå det slid,
det var at vokse op som et trist barn i 1990'erne,
der drak meget tidligt,
hvor man bare skubber lortet væk og er sej og kommer igennem det.
Jeg må give slip på den gamle Ian, og det har været ret svært
at gøre det sideløbende med hende lige nu i denne tid.
Jeg har ondt i hovedet.
Hvor er nøglerne?
Havde jeg nøglerne?
Straks tilbage.
Han virker stresset.
-Han har det svært lige nu. -Okay.
Jeg tager mit sidste bad i vores lejlighed i New York,
men jeg tror, det er fint.
Vi flytter til Jersey i et stykke tid.
Hvem ved hvor længe.
Men først…
Før mig hjem
Før mig…
Vedvarende mangler i social kommunikation
og social interaktion på tværs af flere kontekster.
Før mig hjem
Hjem
Det var et smukt sted for dig at vokse op,
et sted, hvor du følte dig meget tryg og hjemme.
Det er meget beroligende at være ude i naturen.
Jenn!
For pokker!
Et miljø, der ikke presser dig
til at reagere eller være sansemæssigt reguleret.
Samtidig med at jeg har al denne klarhed,
føler jeg mig også lidt som en teenager.
Jeg føler, at jeg oplever alting for første gang igen.
Jeg har et øjeblikkeligt ønske om at vide, hvor det kom fra.
Det er forvirrende for mig, for der er så meget kærlighed,
men ingen chance for vellykket kommunikation.
Sådan føles det.
Jeg havde en dyb følelse af, at jeg måtte tage afsted.
Ja.
Jeg følte intet, da jeg rejste.
JENNS TING
Mangler i nonverbale kommunikative adfærdsmønstre brugt i social interaktion.
Der er forskel på at elske og have brug for.
Du har aldrig rigtigt haft brug for mig.
Mor.
Det passer ikke.
Jennifer, kan du sige: "Glædelig mors dag"?
Mors dag.
Ja.
Jeg blev kaldt egoistisk som barn.
Slip mig!
Hvorfor prøver du at skubbe mig væk?
Kæmpede imod.
Fik at vide, at jeg var ligeglad med min familie.
Så det troede jeg.
Når man får en diagnose, og man ved, at det er genetisk eller arveligt,
ser man på sin familie.
-Du gav mig meget at tænke over. -Undskyld.
Jeg kan ikke styre hende.
Når min mor sagde "bøh",
så makkede man ret.
Det er aldrig sket for mig.
Kommunikation er roden til det hele.
-Ja. -Sådan havde jeg det med min mor.
Jeg kan ikke kommunikere med hende.
Det gør mig vanvittig.
Når du siger til mig: "Hvorfor skal du vide det?"
Og: "Hvad er pointen med en diagnose?"
"Hvad ændrer det?" "Hvad så?"
Jeg forstår ikke din verden,
for du har ikke delt den med mig.
Jeg har ikke kunnet lukke dig ind, for der manglede en stor brik.
Mangler i social-emotionel udveksling.
Hvorfor gennemgår du alle de ting?
Jeg prøver at finde penge til mit show.
-Vil du sælge dukkerne? -Jeg ser, hvad jeg kan få for dem.
Hver af dem repræsenterer så meget hårdt arbejde.
Gudskelov for dans, for jeg voksede op i en lille by.
Der var få muligheder, og folk flytter ikke.
Som din mor sagde: Uden dans var det endt skidt for dig.
-Ja. -Det var endt helt skidt.
Jeg ser det i Idaho.
Der er en befolkningsgruppe,
der aldrig havde adgang til mental sundhedspleje.
Eller det ties ihjel.
Ikke et rart sted at være…
Jeg kommer!
…noget, der betragtes som anderledes.
Jenn passede ikke ind i byens ligning.
Det er en meget lille by.
Da jeg voksede op, boede der 700 eller noget i den stil.
-Hvad hedder din by? -Star.
Det er fødselsbogen, der har to sider fyldt ud.
"Noter om adfærd.
Otte måneder gammel. Du ville lege med de store børn.
I denne alder er du uafhængig og diskussionslysten.
Nogle gange tvivler jeg på, om jeg overlever dagen.
Du er meget intelligent.
Du staver til dit navn, tæller.
Du har et imponerende ordforråd."
"Skriger meget."
Står det der?
-Slip! -Du kan godt. Tag den af.
-Slip! -Du kan godt.
Lad være…
"Det vigtigste er,
at vi elsker dig mere, end vi troede muligt.
Du er vidunderlig. Jeg ville ikke bytte dig.
Du er en meget voksen lille pige.
21. februar 1991."
Mangler i udvikling, pleje og forståelse af relationer.
De siger, at autisme er genetisk.
Det er dysfunktionelt.
Dine søskende og din familie holder et spejl op for dig.
-Det passer jo fint, ikke? -Vi er familie.
Alle disse afsløringer i det virkelige liv sker samtidig
med skabelsen af showet.
Hold dukken op, så alle kan se den.
Og opdagelser, der sker i mit liv,
ender foran mig på scenen på en virkelig smuk og organisk måde.
Bjørn? Hvor er bjørnen?
Hvor er bjørnen?
Du har den vist.
Hvor er bjørnen?
-Hun er sød. Hun så mig ikke. -Hun kan kravle, husker du?
I en perfekt verden
skulle jeg trække en masse.
Ja.
Så der er et bjerg af dem ved mine fødder, når jeg er færdig.
Ja.
Kan du sige lidt om det her værk?
-Hvad det betyder for dig? -Ja.
Det er Robbyns mors hus.
Hej, bedstemor!
Hos min bedstemor
har jeg en masse minder om at lege
og føle mig meget fri.
Tit-tit!
Hun havde en indre forståelse for,
hvordan hun skulle give mig lov til at gøre ting igen og igen.
Jeg følte mig fri, for hun stoppede mig aldrig.
Jeg spillede den samme sang 100 gange, og hun sagde aldrig: "Sluk."
Lommetørklæderne er, fordi jeg ikke kunne hinke som barn.
Kim sagde, at det er typisk for børn med autisme, at de har svært ved at hinke.
Min bedstemor lærte mig at hinke med en æske lommetørklæder.
Hun sagde: "Når du træder, tager du en, når du hopper, kaster du den."
Sådan lærte jeg det.
Jeg husker, at hele stuen var dækket af lommetørklæder.
Og hun bad mig ikke rydde op
eller gav mig dårlig samvittighed over rodet.
Men sådan lærte jeg at hinke.
Der kom idéen til lommetørklæderne fra.
Hun lærte dig at bevæge dig på en rytmisk måde.
Folk med ASD har ofte en motorisk dysfunktion.
De har ikke altid den rytme i deres bevægelser.
Derfor var det svært for dig at hinke.
Der hjalp din bedstemor dig på en meget visuel måde med tørklæder,
så du kunne se, at du skulle træde,
når du tog et lommetørklæde, og hoppe, når du smed det.
Og så kunne du pludselig.
Og det er sådan, man når folk med ASD.
Man følger deres valuta.
Sikke en gave, hun gav dig.
HUSTRU - MOR - BEDSTEMOR
Jennifer lærte at være uafhængig i en meget tidlig alder.
Jeg lærte det først, da min mor døde.
Du var afhængig af hende.
Ja.
Og det ønskede jeg altid for dig.
Jeg har aldrig hadet dig.
Jeg elskede alt ved dig.
Jeg havde bare brug for hjælp nogle gange.
Sikke en gave, hun gav dig.
Ja.
-Hallo? -Hej.
-Kom til sagen.
Perelman har bestilt vores forestilling.
-Hvad fanden? -Hvad fanden?
Vi skal være med i åbningssæsonen.
Sonya fik denne mail fra Bill, den kunstneriske leder, i dag.
Han skrev: "Undskyld det sene svar. Det har været en travl periode.
Vi er helt med på at booke og hjælpe med at få det her på benene.
Tak, Sonya, for at komme til os med dette smukke projekt."
Det er ikke normalt.
-Det… -Det bør dokumentaren hedde.
-"Det er ikke normalt." -Det skal den hedde.
Det overstiger alt, hvad jeg kunne have drømt om.
-Det er fantastisk. -Ja.
Jeg vidste ikke, at det var muligt.
Det er vanvittigt.
Det kræver bare, at der sker traumatiske ting i éns liv.
Man kan ikke bare åbne de døre.
Okay, hop.
Man forestiller sig, hvordan det bliver. Suger det til mig. Så fedt.
Du skal vide, at du altid har mig, hvis du har brug for mig,
men at du kan sige, hvad du har brug for i livet.
Og du havde brug for mig i dag, så jeg er glad for at kunne snakke.
Jeg er glad for, at du spurgte mig.
Har du nogen spørgsmål?
Ja, det har jeg.
Jeg vil gerne tale om det, hvis du vil.
Det tror jeg ville være gavnligt.
-Det ville jeg sætte pris på. Tak. -Ingen årsag.
Det er opmuntrende, for jeg ved, hvorfor jeg gør det.
-Det tror jeg også, du gør. -Ja.
-Der er en grund. -Ja.
Forældre, der godt ved, at deres barn kunne have autisme,
men de vælger ikke at identificere det…
"Lad os se, om det går over."
Og det er virkelig trist, for det barn ved,
at de ikke er som de andre børn.
Så ved at ignorere det lærer man dem at ignorere sig selv.
Det er ikke ondsindet.
-Det er kærligt. -De tror, det er bedst.
Men som en, der blev diagnosticeret sent i livet,
ville jeg ønske, jeg havde vidst det før.
Jeg ville ønske, jeg havde vidst det før.
Også mig.
-Ja. -Kan du ikke tage kameraet fra Alex?
-Okay. -Peg det mod ham.
-Okay. -Er det okay?
-Ja. -Er det tændt?
-Det optager, ikke? -Ja.
Alex!
-Der sker meget. -Ja.
-Det sker stadig. -Ja.
Jeg spekulerer på, hvor du er på hele den rutsjebanetur.
Sig noget.
Jeg har ikke noget at sige til dig.
Jeg ved det. Er du stresset? Nej. Jeg føler, der er en bedre måde.
Jeg føler mig heldig, at jeg fandt dig.
Smid mig ikke ud endnu.
-På det tidspunkt og den måde. -Wow, flot.
Eller vi fandt hinanden.
Af en grund, der er ved at blive noget, der er større end os begge.
Det forstår jeg godt.
Du er blevet en af mine nærmeste.
Find Alex.
Jeg har indset, at vi er mere ens, end jeg troede.
Jeg kan ikke lide det her.
Du maskerer det så godt over for alle andre.
Det bliver man aldrig for gammel til.
Men jeg har fået lov til at se dig, sådan rigtigt se dig.
Jeg indså, at du er et spejl.
Er der andre end mig og Dr. Gilbert, der ved, at du har autisme?
Nej.
Du har skjult dele af dig selv, som du ikke kan lide.
Ja.
Og nu bliver du bedt om at vise de sider,
du har arbejdet hele livet på at skjule.
Det var et punkt, hvor jeg… Det gik bare i stykker.
For et par år siden lukkede jeg ned.
Jeg var fortabt og havde det virkelig skidt.
Det påvirkede arbejde, familie og venner.
Jeg kunne ikke gøre noget.
Hvor føler du tristhed i din krop?
Overalt.
Man løber tør for ord.
-Jeg forstår. -Ja.
Jeg kunne ikke engang se folk i øjnene og kommunikere.
Hvorfor er vi sådan?
Der er nogle spørgsmål, der handler om følelser.
Det første er lykke.
Hvad gør dig glad?
-Min familie. -Ja.
Jeg er meget heldig med den.
Hej, mor.
-Hej. -Hvordan går det?
-Filmer du? -Ja.
-Du godeste. -Sig noget sødt.
-Jeg elsker dig og er glad på dine vegne. -Tak, mor.
Se lige Hammer-drengene.
Jeg ser op til min bror og får inspiration fra ham.
For så meget af mig kommer fra ham.
-I er meget tætte. -Meget.
Han er skør.
Og så er der Miguel.
Gud, hvor jeg elsker den mand.
Uden Miguel, hvis vi aldrig havde mødtes, ved jeg ikke, hvor jeg ville være.
Jeg kan godt se den diagnose for dig, og du opfylder kriterierne.
Hvad tænker du om det?
Det var ikke det, jeg forventede at høre.
Hvad føler du lige nu?
Jeg forventede det ikke.
Det hører man typisk: "Du ligner ikke en med autisme."
"Du virker ikke sådan." Eller: "Hvorfor er det vigtigt?"
For jeg ved, at der er folk længere ude på spektret…
De behøver det mere end mig.
Det, at jeg får en diagnose, føles som at tage den fra en anden.
Jeg ved ikke hvorfor.
Som voksen har man allerede klaret sig igennem det hårdeste.
Sådan tænker mange.
Efter al den tid, hvor du har bevist, at du evner ting,
hvorfor vil du så have et forfærdeligt mærkat som autisme?
Hvorfor ikke fortsætte med at fremstå som neurotypisk?
Hvorfor i alverden ville du afsløre dig selv?
-Det er det, de siger. -Jeg er træt af at lade som om.
-Det er det, der skal ændres. -Ja.
IKKE ÆGTE
GRATIS ANSIGTSBEHANDLING
Jeg var usikker der.
-Jeg vidste ikke, om det var for sært. -Nej, mere af det.
Det er så fedt.
Du ved, jeg er filmklipper.
Hvordan er det?
Det er som at løse et puslespil med uendelige kombinationer,
mens man samtidig designer puslespillet.
Jeg elsker det, for jeg har lært, at min hjerne er indrettet til
at bearbejde, se og skabe ting anderledes.
Ja.
Min succes kom af at være besat af det,
men også af at ignorere mine grænser.
Helt sikkert.
Fyr den af, skat!
Kom så, Hammer!
Da jeg skulle leve af det som en karriere,
følte jeg, at jeg mistede mit formål som kunstner.
Jeg forstod ikke kompleksiteten, de uudtalte regler,
og jeg mistede tilliden til så mange mennesker.
Det er et resultat, jeg ikke er glad for at have.
-Jeg ved ikke, hvad jeg siger. -Du forklarer.
Jeg stoler alt for meget på folk.
Jeg ser det, de gør på overfladen, som det, de mener.
Og det gør, at man let bliver udnyttet.
Det er min svaghed.
Ligesom dig kunne jeg klare alt,
men ligesom dig brændte jeg ud til sidst.
Jeg kendte ikke autistisk udbrændthed og havde ikke redskaber.
Ja.
Det havde min bedste ven, Ray, heller ikke.
Okay!
Jeg er kun foran kameraet for jer. Jeg elsker jer.
Vi var så ens.
-Vi er så ens. -Ja.
Jeg kendte hans person.
Jeg kendte hans frygt og vrede, og hvad han viste verden,
som var meget anderledes.
Bortset fra Ray havde jeg aldrig talt med nogen om noget før.
Han var meget udadvendt.
-For at kompensere. -Okay.
Som med Jenn
så jeg en side af Ray, som få andre fik at se.
Og jeg så mig selv.
Han var et lys.
Et lys i mit liv.
For flere år siden
tog han sit eget liv ved at springe ud af et vindue.
Og jeg kan ikke lade være med at tænke,
at hvis vi begge vidste dengang, hvad jeg ved nu,
kunne han måske være kommet på en bedre vej med de rette værktøjer.
PERSONER MED AUTISME HAR OP TIL NI GANGE STØRRE RISIKO FOR AT BEGÅ SELVMORD
Lad os tale om gode ting. Hvad tænker du om filmen?
Jeg overvejer at ændre det hele.
Hvad tænker du? Jeg har bare følt dig så meget.
De oplevelser, du har i dit liv, vil ændre dit perspektiv.
Imens du fortæller min historie,
så er din oplevelse og dit perspektiv
en stor del af det, du skaber.
Du skal også være med.
Du er ikke den, der normalt deler ud.
Du viser, hvad andre har valgt at dele.
Så det er et andet lys for dig.
-Det er bare skræmmende. -Ja.
Oprindeligt var jeg ikke en del af det, men det er den historie, vi har.
Jeg taler aldrig om noget med nogen.
Det har jeg aldrig gjort før, ikke engang med Miguel.
Fordi jeg altid har lagt det…
Hvad er du bange for?
Det er skammen. Jeg ved ikke hvorfor.
Det er svært at komme forbi den del,
fordi jeg aldrig passede ind nogen steder.
Så jeg søgte anerkendelse, hvor jeg kunne,
hvilket gjorde mig let at manipulere til ting som…
…seksuelt misbrug af børn.
Hold da op.
Jeg har aldrig sagt det højt før.
Hvor gammel var du, da det startede?
Måske fem eller seks, tror jeg.
Wow. Du var så lille.
-Ja. -Alex.
Det hårde ved misbrug er også, at det er så hemmeligt.
Desværre lærte den person dig
at skjule det og være stille,
ikke at være dig.
Det er mere udbredt end i den neurotypiske befolkning.
Jeg var bange for at blive opfattet som homoseksuel.
Okay.
Det var min største frygt, og derfor sagde jeg intet.
Jeg forstod det ikke.
Verden talte dårligt om homoseksualitet.
Som barn frygtede du, hvad der ville ske?
At man ikke ville elske mig mere og slippe mig.
Jeg ved nu, at det aldrig var en mulighed.
Det kræver så meget energi at holde det inde så længe.
At lære at tale om tingene med dig
har gjort det meget nemmere at dele ting med Miguel.
Jeg troede aldrig, jeg ville kunne tale med ham sådan her.
Jeg havde savnet det siden Ray.
Men nu har Jenn også den rolle for mig.
Fordi vi kan bearbejde ting sammen i stedet for alene.
Jeg gemmer mig, når det er svært.
Vi to er så ens på så mange måder.
-Det er latterligt. -Ja.
-Hun vil være helt ædru. -Ja.
-Hun har ønsket det længe. -Ja.
Mere end…
Jeg prøver at være modig og dele alt med dig.
Det er vigtigt for mig.
Men det her skammer jeg mig meget over.
-Og så føler jeg bare, at det hele… -Ja.
Jeg er bare en løgn.
Depression og angst kan også være komorbide med ASF.
Ofte vil folk ty til alkohol for at dulme,
fordi det kan åbne døre og gøre det lettere i de situationer.
Hun græd og sagde: "Jeg frygter, at hvis jeg bliver hos dig,
kan jeg ikke blive ædru, og jeg vil ikke undvære dig."
Og der tænkte jeg…
"For fanden."
Jeg elsker jer betingelsesløst.
Og jeg er nok en af dem, der forstår det bedst.
Jeg er et par skridt foran.
-Ikke så langt. -Ja.
-Ligesom du var med autismen. -Ja.
-Jeg er her for at støtte. -Tak.
Jo mere du taler, jo mere du lader folk se dig
og elske dig, desto mere vil du tro på, at du er vigtig.
Din tyngde i verden er vigtig.
Ja.
Tillykke…
Det er derfor, jeg har arbejdet så hårdt
på at forstå min hjerne,
længe før jeg fik diagnosen.
Fordi jeg er rædselsslagen.
Jeg vil ikke nå til det punkt, hvor der ikke er andre valg
end at slukke for det hele.
MED PERSONLIG STØTTE TIL NIVEAU 1, 2 OG 3
SES EN ØGET TRIVSEL HOS PERSONER MED AUTISME
-Ian. -Hvad?
Jeg kan ikke se dig.
Lad mig se dig, så jeg ved, hvor du er.
Hvor er vi?
Jacob's Pillow.
I det smukkeste studie i USA.
Fortæl, hvor vi er.
Vi er i The Church i Sag Harbor.
Det her sted er magisk.
Alle disse organisationer donerede ikke kun plads til os,
men vigtigst af alt, tid.
At skabe et show som dette kan tage år og mange ressourcer.
FORESTILLING - INGEN ADGANG
I vores kunstform og mange steder
har man genbrugt den samme opskrift længe,
som ikke virker længere.
Hvis vi kunne bløde det op
og udforske det sammen
og ikke betragte disse situationer som fejl eller en hindring…
Måske tager tingene lidt længere tid,
men hvad kunne opstå, hvis en smuk hjerne fik nok tid til at bearbejde en idé?
Hvordan ville det være?
Det er det, jeg vil.
For personer med autisme
er improvisatorisk dans en meget almindelig form for stimming.
Jeg vil gerne improvisere dele af det.
Det er vigtigt at sige: "Hvad behøver du?" Ikke: "Hvad er der galt?"
Jenn prøver ikke på at helbrede det eller fikse hende. Det er bevidsthed.
Det er meget tydeligt, at det kun er min historie,
og jeg har ingen interesse i at komme med en overordnet udtalelse
om autisme generelt eller andres oplevelser.
Det er vigtigt, for autisme er et spektrum,
og folk har mange forskellige behov for støtte.
Når det kommer,
tror jeg, det ville hjælpe at bruge underarmen til at mærke stoppene.
Det at indse, at min hjerne ikke vil ændre sig,
var det mest befriende.
SCENOGRAF
Er der nogen spørgsmål, før vi begynder?
Ja, det bliver sjovt.
Ja.
KOMPONIST - PERFORMER
Vi prøver at bruge sproget fra de diagnostiske kriterier.
Det er interessant at se det rigide sprog
sat op imod en menneskelig oplevelse.
Når man læser DSM-kriterierne for autisme,
er de så rigide.
Det første ord i hvert træk er:
"fejlende, unormal, manglende evne."
Når min terapeut beskriver de her træk,
beskriver hun dem på den smukkeste, mest positive måde.
At se det sprog over for hinanden
og samtidig se en video af et barn,
det går ikke op.
Ja.
Nogle gange er der bare ting.
Ja, det kender jeg.
Hvad
Hvad gjorde du
Da du voksede ud af
Den røde kjole
Jeg spurgte dig aldrig
-Sådan! -Ja.
-Fedt! -Det er denne tid til.
Fortæl mig, hvor vi er.
-Jeg kan ikke høre dig. -La Jolla.
-La Jolla? -La Jolla? Er det dig? Hej.
Ja, det vil vi gerne. Vi vil gerne tilbringe tre måneder der.
Mange tak, farvel.
Vi er på det berygtede La Jolla Playhouse i vores øvelokale
i La Jolla, Californien.
VOKAL
Første dag.
Første dag!
TROMMER
TROMMER - PERFORMER
Vi ser dette minde her,
og traktoren og dukken er vigtige at se.
Vores show er også bestilt af La Jolla Playhouse.
Vi er det første dansestykke nogensinde,
der er en del af hovedsæsonen.
Det er en drøm at kunne komme her,
at have en kreativ proces, at kunne lege
og fejle og lære og udvikle os.
-Okay, allesammen. -God forestilling!
Man føler sig støttet og holdt.
Ja!
Det er utroligt at få lov til at drømme stort.
Det var fantastisk.
KUNST OG KULTUR LIVET PÅ AUTISMESPEKTRUMMET
Hold den op.
De har endda stavet dit navn rigtigt.
Er det torsdag endnu?
Hvornår skal jeg danse igen?
Da Jenn var barn, gik hun til dans om torsdagen.
Selv når det var mandag, spurgte hun: "Er det torsdag endnu?"
-Hvad? -Igen og igen.
Jeg havde brug for, at det var torsdag, og for at danse hver dag,
men jeg kunne ikke udtrykke det dengang.
Hvornår skal jeg danse igen?
Hun så frem til torsdage, fordi de kom med en ro og et udløb.
De gav hende en følelse af orden.
Er det torsdag?
Jeg synes, det er så smukt.
Er det torsdag endnu?
Hvad sker der i dag?
Det er vores åbningsaften på La Jolla Playhouse
og første gang med et publikum.
Hvad tænker du nu?
Jeg er så stolt af os, at jeg ikke forstår, der er gået tre år.
-Ja. -Forstår du?
Jeg tror, jeg bliver mere rørt
efter showet, når jeg ser alle dem, jeg elsker.
Jeg ved ikke, hvem der kommer.
Tyve, nitten, atten, sytten, seksten, femten, fjorten,
tretten, tolv, elleve, ti, ni, otte, syv, seks…
Det er så vanvittigt. Hvad laver vi?
…tre, to, en.
Som nydiagnosticeret person med autisme
genopdager jeg mig selv, og hvem jeg er som kunstner
i realtid, mens showet bliver til.
Jeg er så taknemmelig for steder som PAC og La Jolla Playhouse.
Det siger meget om de risici, de er villige til at tage,
for så meget kunst begynder
på måder, der er usædvanlige eller ikke kan kvantificeres.
Det føles så stort.
Jeg er så stolt af dig.
Tak. Jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig.
Godmorgen, Jenn.
Lad os begynde.
Perfekt!
-Så du, da du sagde: "Rejs jer"? -Folk dansede.
De dansede.
Godt gået.
-Jeg er stolt af dig. -Jeg elsker dig så højt.
Jeg er så heldig.
Jeg er så taknemmelig for, at du er i mit liv.
Åh gud.
Vi er som den der Spider-Man-meme.
Du har autisme. Du har autisme. Vent.
Jeg ved det.
For fanden!
Okay.
Alex, vi må smutte. Vi skal vælge looket.
-Jeg kommer igen. -Du bliver smidt ud.
Bare råb, så kommer jeg.
-Fint. -Elsker dig.
-Det er sidste gang, du skal se mig. -Ja.
-Farvel. Det har været fedt. -Så sjovt. Farvel.
Da du kontaktede mig om det her projekt,
vidste du ikke, at det ville blive et værk om autisme.
Nej.
Vil du få et barn med autisme igen?
Ja.
-Ja? -Jeg ville få dig igen.
-Ville du få mig igen? -Ja.
Det ville være rart at få dig med større forståelse,
men selv uden den forståelse ville jeg gøre det hele igen.
Hej, skat.
-Hej, mor. -Et kys.
Jeg må sige, at siden jeg mistede Ray,
bortset fra Miguel…
Det, at jeg kunne tale med jer om de her ting,
har betydet meget for mig.
Ja.
For det kan jeg ikke med nogen andre.
Selv hvis det hele sluttede i dag,
hvis der ikke var opbakning til filmen, så føler jeg stadig, at den…
Gjorde sit arbejde.
-Den reddede Jenns og dit liv. -Ja.
Det lyder lidt dramatisk,
men det er sandt for mig.
-For kærlighed og livet. -Kærlighed og livet.
Der er ingen vej tilbage. Der er et før og efter diagnosen.
-Der er et FD og ED. -Ja, helt sikkert.
Det er ikke et nyt kapitel.
-Det er en helt ny bog. -Ja.
Flere mennesker stykker deres historier sammen
og deler information og har adgang til information
og ser sig selv i andres oplevelser, ikke i en lærebog.
Ja.
Jeg har lavet research
om bevægelse som terapi for folk med ASF,
og jeg glæder mig til at se, hvordan det vil ændre min undervisning.
Det tror jeg, det vil.
Hvis du deler det med folk, hjælper det dem med at forstå,
at de kan bruge det i deres kunst eller arbejde for at finde balance.
Der er mange eksempler
på folk, der har eksisteret trygt inden for dansens verden,
som ellers ikke ville have haft så rige, fredelige liv.
Jeg ser det hos elever,
og det er ofte de elever, jeg har en dyb forbindelse med.
Sikke en historie.
Dem, der måske har mere brug for det, end de er klar over.
Det er en glæde at støtte og hjælpe dig.
Du har været så venlig, støttende og vidunderlig,
at jeg ikke kan udtrykke, hvor meget…
…hvor særligt det har været
for mig og Jenn.
-Jeg kan ikke takke dig nok. -Åh, Alex.
Men jeg vil gerne se dig som patient.
Jeg vil gerne give penge.
Alex, nogle gange er penge ikke det vigtigste.
SCENEDØR
Det føles som en gave. Diagnosen føles som en gave.
TIL RAY
Tekster af: Sidsel Seeberg