Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫זאת התינוקת הראשונה שלך?‬ ‫-כן.‬
‫אוקיי.‬
‫הנה הדופק של התינוקת.‬
‫זאת הבטן של התינוקת.‬
‫הנה הכליה הימנית,‬
‫הכליה השמאלית,‬
‫עמוד השדרה,‬
‫עצם הזנב, עמוד השדרה המותני,‬
‫עמוד השדרה הגבי, הכתף, המרפק.‬
‫יש לתינוקת הרבה מקום לזוז.‬
‫- מקום לזוז -‬
‫זה הראש של התינוקת.‬
‫זה קו המתאר‬ ‫של הגולגולת של התינוקת, במבט מלמעלה.‬
‫כאן אנחנו מסתכלים למטה לתוך המוח.‬
‫מבחינה אנטומית הכול נראה תקין.‬ ‫התינוקת בגודל המתאים.‬
‫קיבה, עמוד שדרה, שלפוחית שתן, כליות, לב,‬
‫כל מה שאפשר לראות‬ ‫אצל תינוקת בגיל כזה נראה נורמלי.‬
‫- נורמלי -‬
‫- מה נורמלי -‬
‫- מה נחשב נורמלי -‬
‫- נוירודיברגנטי: בעל תפקוד מנטלי‬ ‫או נוירולוגי שחורג ממה שנחשב לנורמלי -‬
‫- ג'ן -‬
‫- 33 שנה לאחר מכן -‬
‫שלום לכולם.‬
‫שלום.‬
‫טוב, אין לנו הרבה זמן ביחד, אז…‬
‫אני יודעת שהרבה מכם תכף מסיימים ללמוד,‬
‫ואני יודעת שיש הרבה אי-ודאות‬ ‫כשיוצאים לעולם בפעם הראשונה‬
‫ואני יודעת שזאת תקופה‬ ‫שאתם מרגישים בה צורך לקבל עצות מכולם‬
‫וצורך לחפש בכל מקום‬ ‫איך יהיה נכון לחיות את החיים שלכם,‬
‫אז אני רק רוצה‬ ‫להזכיר לכם לא לשכוח שאתם פה,‬
‫ולהסתכל פנימה ולסמוך על עצמכם,‬
‫כי יש לכם פה בפנים‬ ‫יותר תשובות ממה שנדמה לכם.‬
‫אני מרגישה שאני מפחדת.‬
‫לא ידעתי שיהיה כל כך קשה‬
‫לגלות על עצמי את כל זה.‬
‫- מקום לזוז -‬
‫יש לך שאלות אליי?‬
‫כן. אבל בשלב מסוים‬ ‫פשוט עשיתי אחד ועוד אחד והבנתי‬
‫שלהיות סקרנית ולשאול שאלות זה מסוכן.‬
‫עשר ואחת…‬
‫אנשים צריכים להבין‬ ‫שיש כאלה שחווים את העולם בצורה שונה,‬
‫אבל שהדרך הנפלאה הזאת‬ ‫שבה אתם רואים את העולם היא מדהימה.‬
‫אם לא הייתי יכולה‬ ‫לרקוד לא הייתי יודעת מי אני.‬
‫אבל זאת הסיבה שזה משנה הכול.‬ ‫-תרחיבי על זה.‬
‫משהו משתנה כשאת באמת מצליחה להכיר‬
‫בחוויות וברגשות שהיו לך מאז ומתמיד‬ ‫ולקרוא להם בשם.‬
‫זה הופך את זה להרבה יותר אמיתי.‬
‫תמיד הרגשתי שמשהו פשוט לא מסתדר.‬
‫עכשיו הכול מרגיש אחרת.‬
‫הקושי מתבטא בשלושה היבטים.‬
‫הראשון הוא בתקשורת,‬
‫השני הוא בקשרים חברתיים,‬ ‫והשלישי הוא בהתנהגות חזרתית וסטראוטיפית.‬
‫את באמת עומדת בשלושת הקריטריונים האלה.‬
‫ואני צריכה לראות את זה לאורך זמן,‬ ‫לאורך ההיסטוריה שלך וההתפתחות שלך בילדות.‬
‫הנוירוביולוגיה שלנו מתחילה‬ ‫להשפיע עלינו בשלב מאוד מוקדם בילדות‬
‫ומלווה אותנו לאורך כל החיים.‬
‫אז את כן עומדת‬ ‫בקריטריונים של תסמונת הקשת האוטיסטית.‬
‫- תסמונת הקשת האוטיסטית -‬
‫תסמונת הקשת האוטיסטית‬ ‫היא הפרעה התפתחותית מורכבת‬
‫שכוללת קשיים מתמשכים‬ ‫בניהול אינטראקציות חברתיות,‬
‫בדיבור ובתקשורת לא מילולית,‬ ‫והתנהגות מצומצמת וחזרתית.‬
‫לרוב מאבחנים את תסמונת הקשת האוטיסטית‬ ‫בתקופת הפעוטות או בילדות המוקדמת.‬
‫ההשפעה של תסמונת הקשת האוטיסטית‬ ‫ומידת החומרה של התסמינים משתנות מאדם לאדם.‬
‫יש לך שאלות אליי?‬
‫את צריכה משהו?‬
‫אני פשוט מרגישה…‬
‫שהוקל לי במובן מסוים.‬
‫אני מתאר לעצמי.‬
‫היום אבחנו אותי רשמית‬ ‫עם תסמונת על הקשת האוטיסטית‬
‫בדרגת חומרה של רמה 1, "דורש תמיכה".‬
‫- איאן סטיוארט, בעלה של ג'ן, מפיק -‬
‫לכי לארוז.‬
‫לארוז?‬
‫כן.‬ ‫-לאן הולכים?‬
‫יוצאים למסע.‬
‫אה.‬ ‫-שכחתי שאת לא אוהבת אנלוגיות.‬
‫היא עברה לי מעל הראש.‬
‫כן, זה עורר בי הרבה רגשות. אני…‬
‫בקטע מוזר הרגשתי שאני לא סומכת‬ ‫על המוח שלי או על התודעה שלי. כאילו…‬
‫אני קוראת… על מאפיינים‬
‫של אנשים עם אוטיזם‬ ‫או עם תסמונת הקשת האוטיסטית ברמה 1,‬
‫ואני מרגישה כאילו שאני קוראת על החיים שלי,‬
‫וזה מאוד ברור לי ואני מאוד מזדהה עם זה,‬
‫ואז רגע אחר כך אני מרגישה‬ ‫כאילו שאני ממציאה הכול ושזה לא אמיתי‬
‫או כאילו שאני מחפשת איזשהו תירוץ או משהו.‬
‫זאת מעין מניפולציה פסיכולוגית כזאת‬ ‫שאני עושה לעצמי.‬
‫אבל היום קיבלתי אבחנה רשמית אז…‬
‫אני יכולה לעצור רגע ולהתחיל להכיר את עצמי.‬
‫אני מרגישה שאף פעם לא באמת‬ ‫הייתה לי אפשרות או הזדמנות לעשות את זה.‬
‫אז אני מוצפת ברגשות, אבל בצורה ש…‬
‫שמרגישה מבטיחה ואני אסירת תודה‬ ‫על זה שיכולתי לעבור את התהליך הזה.‬
‫אז למה את מפחדת?‬
‫להשתתף בסרט תיעודי זה הפחד הכי גדול שלי.‬
‫העובדה שאני צריכה לנסות לתקשר עם מישהו‬
‫ברמה כל כך עמוקה ו…‬
‫אני סומכת על אלכס, אבל… אני לא אוהבת‬ ‫לעשות דברים שאני לא יודעת לעשות.‬
‫אבל את הרי יודעת מה הפתרון לזה כי פעם‬ ‫לא ידעת לעשות את כל מה שאת יודעת עכשיו.‬
‫אז מה אפשר לך להצליח איכשהו…‬ ‫להתמודד עם הרגעים האלה?‬
‫לא הבנתי איפה אני. מה קורה?‬ ‫-היי, מה שלומך? ‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫זה איאן.‬ ‫-היי, איאן. אני אלכס.‬
‫אני חושבת שזה הדבר הנכון לעשות.‬
‫אז אני פשוט אעשה את זה.‬
‫- קווינס, ניו יורק -‬
‫זה ג'יימס.‬
‫וואו, תראו אותו.‬ ‫-וואו. הוא משוויץ.‬
‫הוא נותן עבודה.‬ ‫-הוא נותן עבודה.‬
‫והנה הכוכבת בכבודה ובעצמה.‬
‫אני לא… התמונה הזאת…‬ ‫-זה ברסיטל הראשון שלי.‬
‫עם היד…‬ ‫-אני יודעת.‬
‫אפשר לחבר לך רגע מיקרופון?‬ ‫-כן, בטח.‬
‫חלק ממה שמלחיץ אותי זה שאני לא יודעת…‬
‫- אלכסנדר האמר, קולנוען -‬
‫איך יוצרים סרט תיעודי או איך אתה עובד ו…‬
‫ואתה גם מצלם אותי?‬ ‫-כן, אני מצלם.‬
‫אני סתם מנסה לתעד אותה‬ ‫חיה את החיים שלה והולך מעולה בינתיים.‬
‫זה מוזר כי כל מי‬ ‫שאני פוגשת עכשיו לא יודע על זה.‬
‫אז… ואז גם לחשוב על לצלם את כל…‬
‫הכול פשוט משוגע. הכול…‬
‫כל יום הוא חוויה חדשה לגמרי בשבילי.‬
‫אתה תמות מזה.‬
‫וואו, תראי אותך.‬
‫יש לי מעין אומץ כזה…‬
‫- אני אוהבת לרקוד -‬
‫לעשות דברים, כשזה בהקשר של המחול,‬ ‫שלא הייתי מסוגלת לעשות סתם בתור ג'ן.‬
‫כמו מה שאנחנו עושים עכשיו.‬ ‫-גם לי.‬
‫והרבה דברים בחיים שלי…‬
‫כי כל אינטראקציה, או הזדמנות‬ ‫או עבודה גורמת לי בהתחלה להרגיש‬
‫שאני לא רוצה לעשות את זה.‬
‫אני ישר נכנסת לחרדה.‬
‫אבל אני עדיין עושה את זה.‬
‫אני בדיוק כמוך בזה.‬
‫הפרויקט הזה הוא אחר לדעתי.‬ ‫-טוב.‬
‫האמת שאני עוד לא בטוח מה זה.‬ ‫-טוב.‬
‫כלומר, בעצם כל הקריירה שלי‬ ‫סובבת סביב מה שההופעה נותנת לקהל,‬
‫אבל תמיד רציתי לבדוק‬ ‫מה האומנים עצמם מרוויחים מההופעה.‬
‫לגמרי.‬
‫וזה הוביל אותי לפסיכותרפיה בתנועה,‬
‫שזה סתם שם מפוצץ לזה שכשתקשורת מילולית‬ ‫לא מתאפשרת אפשר לתקשר דרך מחול.‬
‫לגמרי.‬
‫זה משהו שאני מתקשה בו.‬
‫- שש שנים קודם לכן -‬
‫ואת היית הראשונה שחשבתי עליה.‬ ‫-ברור.‬
‫אני יודע שעברו שש שנים,‬
‫אבל יצרתי איתך קשר כי עקבתי אחרי הקריירה‬ ‫שלך מאז שצילמנו ביחד את הקליפ ההוא.‬
‫אני חושב שזה גורל שאחרי כל כך הרבה זמן,‬
‫שלחתי לך הודעה‬ ‫באותו יום שבו קיבלת את האבחנה.‬
‫אני עדיין לא התגברתי על זה. זה כזה מוזר.‬
‫אני חזרתי הביתה‬ ‫לילה קודם מנסיעה ללוס אנג'לס,‬
‫למחרת בבוקר היה לנו‬ ‫את הסשן שלה, ופתאום מגיע האימייל.‬
‫כן.‬ ‫-ואחרי זה הסשן שלה היה פשוט מטורף.‬
‫מה משך אותך לאומנויות הבמה ולמחול?‬
‫עד עכשיו הייתי עונה ש…‬
‫שמשהו פשוט הוביל אותי לזה‬
‫ואז התאהבתי בזה,‬
‫ו… שאני מרגישה שזה הייעוד שלי‬
‫ושזה מה שאני אמורה לעשות בחיים,‬
‫ושאני מוכשרת בזה,‬
‫ושככה אני מתחברת לאנשים‬
‫ושככה אני יכולה לעזור לאנשים.‬
‫אבל תמיד הרגשתי שמשהו הוביל אותי,‬
‫שמשהו הוביל אותי לתוך החיים האלה,‬
‫ש…זה משהו שאני עדיין קצת מרגישה, אבל…‬
‫אני חושבת שאני פשוט ממש…‬ ‫פשוט נהייתי אובססיבית למחול,‬
‫אולי פשוט כי אני אוטיסטית‬
‫וכי זה עזר לי בדרכים שאני…‬
‫רק עכשיו מסוגלת להבין.‬
‫טוב, בואי נראה לאן זה יוביל. אולי נתחיל‬ ‫לאט לאט עם זה שאני פשוט אעקוב אחרייך…‬
‫אוקיי.‬ ‫-ונראה אם יצא מזה משהו.‬
‫טוב, אז בואי נתחיל.‬
‫- סטפס -‬
‫- ברוכים הבאים לאולפני ריפלי-גריר -‬
‫- גיבני, מרכז קהילתי -‬
‫- בית הספר של מרתה גרהאם, סטודיו 1 -‬
‫- סטפס בברודוויי -‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש…‬
‫ואחת, שתיים…‬
‫כן, בארי.‬
‫חמש, שש…‬
‫כן.‬
‫כן, תעשו תנועה רחבה…‬ ‫תנצלו את כל החלל של רבע המעגל שלכם.‬
‫כן.‬
‫עיניים לפה. שאני אראה אתכם.‬
‫בהתחלה הריקוד היה הכול.‬
‫אבל כבר שנים…‬
‫…נפתח, זה פורח.‬
‫שזה לא תרפויטי בשבילי.‬
‫בשלב מסוים,‬
‫המחול התחיל לדרוש ממני‬ ‫יותר ממה שהוא נתן לי.‬
‫כן.‬
‫אני כבת אדם,‬
‫כשאני צופה בכם רוקדים,‬
‫אם אני לא רואה את העיניים שלכם‬ ‫אני פשוט לא יכולה להתחבר אליכם.‬
‫מצאתי דרך להתפרנס ממה שאני אוהבת,‬
‫אבל עבר הרבה זמן‬ ‫מאז שהצלחתי ליהנות מריקוד.‬
‫במקביל עדיין יש לי קריירה,‬
‫אבל אני בעצמי לא מצליחה ליהנות מזה.‬
‫אבל אני עדיין משקיעה בשביל התלמידים שלי.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫קדימה, חברים.‬
‫קשה לי עכשיו למצוא‬ ‫סביבה שאני באמת אוהבת לרקוד בה.‬
‫אני מבינה איך יכול להיות שאיבדת חלק מזה.‬
‫יש לי הרבה מזל‬ ‫שאני מצליחה להתפרנס ממה שאני אוהבת,‬
‫אבל זה גם קצת ביש מזל, כי זה‬ ‫יכול לגרום לך להפסיק ליהנות ממה שאת אוהבת.‬
‫אנחנו קשוחים איתכם. טוב?‬
‫אנחנו קשוחים איתכם כי ככה לימדו אותנו‬ ‫וכי זה מה שאנחנו באמת רוצים לעשות.‬
‫כן, יש לי משמעת,‬
‫אבל אני אוהבת שהמאמץ ניכר בריקוד.‬
‫אני לא אוהבת שזה נראה קל מדי‬ ‫או מושלם מדי או מלוטש מדי.‬
‫אני אוהבת לראות את זה. בייחוד אצל רקדניות.‬
‫אני רוצה לראות את הכוח‬ ‫שנדרש בשביל מה שאת עושה ואת המאמץ.‬
‫כי זה קשה.‬
‫המקום הזה היה אגדי בשבילי.‬
‫אני גדלתי באיידהו, באמצע שום מקום,‬ ‫והייתי רואה את "סטפס" במגזינים של מחול,‬
‫והייתי… כאילו, את הסטודיו הזה.‬
‫ורק רציתי… כל כך רציתי‬ ‫להיות פה, והעובדה שאני כאן‬
‫איתכם ועם כל כך הרבה אנשים‬ ‫שאני מכירה כבר שנים על גבי שנים…‬
‫אני מאוד מעריכה את זה.‬
‫אתם…‬ ‫-אנחנו אוהבים אותך!‬
‫חמש, שש, שבע, שמונה…‬
‫התסמינים חייבים להופיע כבר בגיל הרך,‬
‫אך ייתכן שהם לא יתבטאו במלואם‬
‫עד שהדרישות החברתיות‬ ‫יגברו על היכולות המוגבלות,‬
‫או שהם יהיו מוסווים‬ ‫באמצעות אסטרטגיות שנלמדו בגיל מאוחר יותר.‬
‫- בגיל מאוחר יותר‬ ‫התסמינים עשויים להיות מוסווים -‬
‫ג'ניפר!‬
‫היי!‬ ‫-תגידי היי.‬
‫אוקיי, קדימה.‬ ‫-היי!‬
‫רק תסתכלי.‬
‫כן, קדימה.‬ ‫-היי!‬
‫מה לא בסדר איתך לכל הרוחות?‬
‫שלום מהמקום האהוב עליי בעולם כולו.‬
‫ זה המקום שמשמח אותי.‬
‫אני אוהבת להיות פה.‬
‫השעה עכשיו… אחת בצוהריים ביום שלישי,‬
‫וזאת האמבטיה השנייה שלי להיום.‬
‫זה פשוט יום כזה.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫"איך את מרגישה?"‬
‫חשחוש זה כל דבר שאת עושה בעזרת הגוף שלך‬
‫כדי להצליח לווסת את עצמך.‬
‫"איך את מרגישה?"‬
‫כל מה שמווסת אדם מסוים‬
‫בעצם נחשב לחשחוש.‬
‫אחלה אצבעות.‬
‫כשהיית ילדה,‬
‫אני חושבת שהיית‬ ‫מווסתת את עצמך בעזרת סיבובים במקום,‬
‫וההורים שלך קראו לזה ריקוד.‬
‫תסיימי לרקוד את הריקוד שלך.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש, שש, שבע.‬
‫חמש, שש, שבע, שמונה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע,‬ ‫חמש, שש, שבע, שמונה.‬
‫- סוניה טאיה, כוראוגרפית‬ ‫חברה טובה של ג'ן -‬
‫"תזיזי את האגן יותר מהר"‬
‫- ברי גנץ, רקדן, חבר טוב של ג'ן -‬
‫הנה.‬ ‫-יופי.‬
‫למטה.‬
‫עכשיו לצד השני.‬
‫נהדר.‬
‫צעד, חמש! צעד, צעד, חמש!‬ ‫צעד, חמש! בעיטה, בעיטה, חמש!‬
‫אחת, שתיים, שלוש,‬ ‫ארבע, חמש, שש, שבע, שמונה.‬
‫אוקיי? רוצה לנסות עם מוזיקה?‬
‫אחת, שתיים.‬
‫אחת, שתיים, שלוש,‬ ‫ארבע, חמש, שש, שבע, שמונה.‬
‫אחת, שתיים, שלוש,‬ ‫ארבעה, חמש, שש, שבע, שמונה.‬
‫רגישות יתר או רגישות חסר לגירוי חושי‬
‫או התעניינות חריגה‬ ‫במקורות גירוי חושי שנמצאים בסביבתם.‬
‫הבעת אדישות לכאב או לטמפרטורה.‬
‫תגובה שלילית לצלילים או מרקמים מסוימים.‬
‫רחרוח חפצים או נגיעה בהם במידה מוגזמת.‬
‫התפעלות חזותית מאורות או מתנועה.‬
‫זה נעים לך?‬
‫כן.‬ ‫-מה נעים לך בזה שאת גוררת את זה?‬
‫זה פשוט… אני‬ ‫פשוט רוצה לעשות את זה באופן אינסטינקטיבי.‬
‫הרטט ביד שלי והצליל.‬
‫אני מרגישה יציבה ככה.‬
‫קשיים חברתיים מתבטאים בהמון דרכים.‬
‫אתגרים חושיים מתבטאים בהמון דרכים.‬
‫"היום יום הולדת לג'ניפר"‬
‫זה מסנוור מדי?‬
‫המראות, הצליל, המרקם…‬
‫סליחה. תנגבי את זה על המכנסיים שלך.‬ ‫-לא!‬
‫נו, ג'ניפר, די.‬ ‫-איכס!‬
‫איכסה!‬ ‫-פשוט תחזרי לאוטו.‬
‫לא קל לעבד את זה.‬
‫את בסדר, ג'ן?‬ ‫-זה יותר מדי בשבילי.‬
‫אני פשוט נכבית. אני מרגישה שאני משוגעת.‬
‫בגלל זה את צריכה‬ ‫לתת לי להמשיך לעשות את הקניות…‬
‫לא, אבל רציתי לנסות‬ ‫שיהיה לנו כיף ושנבחר דברים ביחד.‬
‫הרגשתי כאילו שהיו לי‬ ‫ברקים מול העיניים. מעין הבזקים כאלה.‬
‫ מעין אור בוהק.‬ ‫ממש הרגשתי כאילו שנשבר לי המוח.‬
‫באופן בלתי הפיך.‬
‫זה מציף אותך.‬
‫אני חושבת שנכון לעכשיו המערכת החושית שלך‬ ‫נמצאת תחת עומס יתר כבר הרבה מאוד זמן.‬
‫חשוב שתמצאי דרכים להתמודד עם זה.‬
‫אבל זה לא תמיד בריא לך.‬
‫זה מה שאת צריכה באותו רגע‬ ‫כדי להצליח להירגע ולהתמודד ולעבד דברים.‬
‫מה?‬ ‫-יש לי ממש חשק לבירה עכשיו. זה לא טוב.‬
‫זה כי התחלתי לשתות בגיל פאקינג 13.‬
‫לשתות הרבה, זה גנטי. זה מבאס.‬
‫אני מבינה.‬
‫תמזוג גם לי, בייבי.‬
‫כשמשהו עוצמתי מדי או כשמשהו‬ ‫לא מסתדר בצורה שהיא הגיונית למישהי כמוך,‬
‫להתקיים בעולם נעשה מאתגר וקשה בשבילך.‬
‫כשמתבגרים בעצם מפסיקים להיעזר בחשחוש…‬
‫שחררי הכול.‬
‫תוציאי הכול, זה בסדר.‬ ‫תני לעצמך להרגיש מה שאת צריכה להרגיש.‬
‫כי זה גורם לאנשים אחרים להרגיש לא בנוח,‬
‫או כי את מרגישה ששופטים אותך.‬
‫ובגלל זה היכולת לווסת,‬
‫לצבור כוחות, ולהצליח‬ ‫לאזן את עצמך בצורה בריאה היא מאוד חשובה.‬
‫הסוויתי את החשחוש שלי בתוך המחול.‬
‫תמצאי איזון, תמצאי מצב ביניים,‬ ‫תמצאי את המקום שאת צריכה להיות בו.‬
‫או שסתם תתכרבלי לך‬ ‫ותשהי בחלל שאת מרגישה בו בטוחה.‬
‫כן, עשיתי את זה הרבה כשהייתי יותר צעירה.‬
‫בניתי לעצמי קנים כאלה.‬
‫ומקומות כאלה ממש יכולים להשרות עלייך‬ ‫תחושה של שלווה ושל נחמה.‬
‫לצאת לטבע זה מאוד מרגיע,‬
‫אז כדאי לך לשהות במקומות כאלה לפרקי זמן‬ ‫ארוכים ופשוט לתת לעצמך להתקיים בהם.‬
‫מוכן?‬ ‫-כן.‬
‫איזה יופי. מה דעתך?‬ ‫-אני מתה על זה.‬
‫גם אני מת על זה.‬
‫אני מתה עליך.‬ ‫-אני מת עלייך, מותק.‬
‫תשתיקי את כל העולם.‬
‫זאת זרוע או ירך? מה זה?‬ ‫-זה דפוק לגמרי, זה לא משנה.‬
‫נפצעת במהלך פעילות ספורטיבית?‬ ‫-כן, אני רקדנית.‬
‫ד"ר בורובסקי תגיע עוד כמה דקות, טוב?‬ ‫-טוב.‬
‫הם קטנים עליי.‬
‫הם קטנים מדי.‬ ‫-תראי לי את התחת שלך.‬
‫אני צריכה מידה גדולה יותר. לא.‬ ‫-תסתובבי.‬
‫בואי נשחק ברופא וחולה.‬ ‫-לא תודה.‬
‫היא נשברה?‬ ‫-נהרסה לי הקריירה?‬
‫- ד"ר לורן בורובסקי‬ ‫רופאת ספורט ואורתופדית -‬
‫תמשכי את הברך הזאת אל היד שלי. זה…‬
‫כן.‬
‫טוב, אז…‬ ‫-כל דבר שמצריך שאני ארים את הרגל כואב.‬
‫אוקיי.‬
‫הצלחתי לרקוד למרות הכאב והכול היה בסדר…‬
‫כמו שהיא תמיד עושה.‬
‫כן. ברור.‬
‫בשלב הזה בחיים שלי כל ריקוד כרוך בכאב.‬ ‫-כן.‬
‫יש אצלך כמה בעיות כרגע.‬ ‫-כן.‬
‫אז באמת נראה שמכופפי הירך שלך מודלקים.‬
‫לדעתי כדאי שנעשה MRI עכשיו.‬ ‫-אני בעד.‬
‫ואני רוצה לעשות את זה‬ ‫כדי לוודא שאת לא סובלת מתגובת מאמץ.‬
‫אם זה ייעשה בעייתי,‬ ‫יש לה את מרתה גרהאם בקרוב.‬
‫בנוסף לכל מה שאני עושה,‬ ‫יש את האליפות בקרוב.‬
‫בואי נעשה פיזיותרפיה…‬
‫ובשיעורים האלה יהיו בין 250 ל-400 איש…‬
‫זה יהיה עמוס.‬
‫התעקשות על דברים קבועים.‬
‫היצמדות נוקשה לשגרה,‬
‫לדפוסים טקסיים‬ ‫או להתנהגות מילולית או לא מילולית.‬
‫"קחו אותי הביתה"‬
‫על מה את חושבת?‬ ‫-על זה שזה לא מעניין.‬
‫מה אתה מצלם?‬
‫לדעתי זה כן מעניין.‬
‫תארזי.‬
‫לא כיף להסתכל עליי אתה יודע.‬
‫רוצה להביא את ג'יימס?‬ ‫-הלוואי.‬
‫ג'ן אורזת, והיא לא מרוצה.‬
‫על מה את חושבת?‬
‫היא לא מצליחה להתמודד כרגע.‬
‫מאוד קשה לך לדעת מה לעשות,‬
‫מאיפה להתחיל,‬ ‫איך ליצור אינטראקציות, איך לנהל שיחות,‬
‫איך להבין את נקודת המבט‬ ‫של מישהו אחר מבחינה רגשית.‬
‫את צריכה לעבד כל אדם בפני עצמו,‬
‫את הרגשות של כל אדם,‬
‫את הרקע של כל אדם,‬
‫לקרוא את הסביבה שלך ואת הסיטואציה,‬
‫וכשחושבים על זה מבינים שכמות הדברים שמישהו‬ ‫צריך לעבד קוגניטיבית היא מאוד מאתגרת,‬
‫ובמקרה שלך יש‬ ‫לא מעט לחץ בסיטואציות חברתיות.‬
‫יש הרבה לחץ.‬
‫- אליפות המחול, פיניקס, אריזונה -‬
‫שיחתכם הועברה לתא הקולי.‬
‫היי, הגעתם לאלכס. תשאירו הודעה.‬
‫כן, אלכס…‬
‫אני פה, מעבירה שיעורים,‬
‫אבל אני לא יודעת‬ ‫למה אני מרגישה מנותקת מהגוף שלי.‬
‫אחת מהסיבות שאני‬ ‫כל כך אוהבת מחול היא שהוא בר חלוף.‬
‫ברגע שהוא מתבצע הוא נגמר.‬
‫אני יותר שמחה כשאני רוקדת יותר,‬
‫אבל באמת שלרקוד‬ ‫זה הדבר האחרון שבא לי לעשות.‬
‫אז, כן, אני לא יודעת מה קורה.‬
‫טוב, רקדנים, בואו‬ ‫תעלו לרחבה אם אתם משתתפים בשיעור.‬
‫איך אני אמורה לעורר מוטיבציה בילדים האלה‬ ‫אם אני בעצמי חסרת מוטיבציה?‬
‫מתי אתה מגיע לפה?‬
‫אמרתי לך שאני‬ ‫לא מרשה לצלם אותי כשאני ישנה.‬
‫אבל את ערה.‬
‫לילה טוב. ביי.‬
‫אבל רגע, אתה צריך‬ ‫לרקוד מול החלון כי זה יהיה שוט טוב.‬
‫ככה…‬
‫אני רואה את הצללית שלך, אתה כמו ביונסה.‬
‫הייתי מת.‬
‫אני תמיד מבקשת אמבטיה,‬
‫אז בגלל זה‬ ‫שמו אותי שוב בבניין הזה כי לדעתי…‬
‫זה בניין האמבטיות?‬ ‫-זה בניין האמבטיות.‬
‫היו לי התקפי חרדה אתמול בלילה.‬
‫באמת?‬ ‫-שזה ממש דבילי כי אני מוכנה. כאילו…‬
‫ואני עושה את זה כבר יותר מעשר שנים…‬
‫כן.‬ ‫-אבל זה פשוט לא נעשה…‬
‫במקרה שלי זה‬ ‫רק נעשה יותר קשה. זה לא נעשה יותר קל.‬
‫באמת? למה?‬ ‫-כן, אני לא יודעת. אני מניחה ש…‬
‫לא יודעת. זה פשוט‬ ‫לא נעשה יותר קל. כי אני מרגישה…‬
‫שמצפים ממך ליותר?‬
‫לא שמצפים, אבל…‬
‫לא יודעת, אני אף פעם‬ ‫לא מגיעה לשלב שבו אני מרשה לעצמי לחפף.‬
‫אני עדיין תמיד מנסה לעשות דברים חדשים.‬
‫כן.‬ ‫-אז…‬
‫אבל את רוצה לחפף?‬ ‫-לא.‬
‫בואו פשוט…‬
‫ננשום רגע ביחד.‬
‫נשיפה.‬
‫ופשוט קחו רגע‬ ‫כדי להזכיר לעצמכם למה אתם פה.‬
‫נגמלת מאלכוהול?‬
‫האמת שכן.‬ ‫-כן.‬
‫לפני כמעט שלוש שנים.‬ ‫-כן.‬
‫למה הפסקת לשתות?‬
‫הייתי חייב.‬
‫אני ממש רוצה‬ ‫לראות אתכם נכנסים לתוך התנועה.‬
‫אני רוצה שתיצרו את התנועה מבפנים,‬ ‫ושתביאו את עצמכם לידי ביטוי מההתחלה.‬
‫אני רוצה להפסיק לשתות אבל זה קשה לי.‬
‫אני רוצה שתהיה לכם גישה נדיבה ונפש נדיבה.‬
‫אל תחשבו על עצמכם עכשיו, בואו‬ ‫נשפיע אל אנשים אחרים. זה נשמע לכם הגיוני?‬
‫והבנתי שמתי שבאמת‬ ‫התחלתי באמת זה באוניברסיטה‬
‫כשלא הייתה לי ברירה‬ ‫אלא להשתלב יותר מבחינה חברתית.‬
‫בדיוק.‬
‫אז תמיד ממש הסתמכתי על זה כמשהו שיעזור לי.‬ ‫-גם אני.‬
‫הרבה יותר טוב בלי זה,‬
‫אבל זה לא יותר קל.‬
‫כן, גם אני הפסקתי כמה פעמים.‬
‫ואני חושבת שבא לי להפסיק לתמיד.‬ ‫-כן.‬
‫בא לי להפסיק.‬
‫חמש, שש, שבע. קדימה.‬
‫שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫אחורה,‬
‫קדימה, שוב.‬
‫שלוש, ארבע.‬
‫אחורה,‬
‫קדימה, שוב.‬
‫יש בזה הרבה יותר מרק תנועה מסוימת.‬
‫אני אוהבת לראות את המאמץ.‬
‫קדימה, שוב.‬
‫שלוש, ארבע. אחורה,‬
‫קדימה, שוב.‬
‫כמה זמן כבר אתן עובדות ביחד?‬ ‫-עשר, אחת עשרה שנים.‬
‫שוב.‬
‫אני מכירה את טיי מאז שהיא הייתה בת 12.‬
‫ובת כמה את עכשיו?‬ ‫-24.‬
‫אני בונה בשבילה‬ ‫קטעי ריקוד מאז שהיא הייתה בת 12.‬
‫כן. שלוש.‬
‫בדיוק. יש משהו במיקוד שלך. זה הכי חשוב.‬
‫שלוש, ארבע.‬
‫אחורה, קדימה, שוב.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫אחורה,‬
‫קדימה, שוב.‬
‫שלוש, ארבע.‬
‫אחורה, קדימה, שוב.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע. אחורה…‬
‫התסמינים יוצרים ליקוי קליני משמעותי‬
‫בתחום החברתי והתעסוקתי ובתחומים אחרים‬ ‫שחשובים עבור התפקוד הנוכחי.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע.‬
‫אחורה, קדימה, שוב.‬
‫שלוש, ארבע. אחורה, קדימה, שוב.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע, חמש…‬
‫ג'ן, את בסדר, מותק?‬
‫ שבע, שמונה…‬
‫את לא רוצה ללכת לחזרה היום?‬ ‫-לא, אני כן, אני פשוט…‬
‫אני מרגישה שאני קצת משוגעת.‬
‫מה גורם לך להרגיש שאת משוגעת, מותק?‬ ‫-אני לא בטוחה.‬
‫מותר לך שיהיה לך יום חרדתי מדי פעם.‬
‫נראה שיש לה הרבה יותר התקפי חרדה.‬
‫וממש על הבוקר בתחילת היום,‬
‫אז פשוט שכבנו על הספה לכמה דקות‬ ‫וניסיתי לעזור לה לנשום.‬
‫מילאתי לה אמבטיה.‬
‫רקדתי קצת רק עם תחתונים.‬
‫ניסיתי פשוט לזעזע לה‬ ‫את המוח עם הדימוי הנוראי הזה.‬
‫היא צחקה קצת, אבל זה…‬ ‫אתם יודעים, זה לא החזיק.‬
‫איך את מרגישה?‬
‫אני מרגישה חוסר שליטה.‬
‫הרגשות שלי הרבה יותר מהירים מהמילים שלי.‬
‫כן.‬ ‫-זה מה שקשה לי איתו.‬
‫כן.‬
‫- ד"ר קימברלי גילברט, פסיכולוגית קלינית‬ ‫ומומחית לתסמונת הקשת האוטיסטית -‬
‫את לא מזהה שכל זה קורה בתוכך, ואת דוחפת‬ ‫את עצמך עד שבסוף זה מתפרץ,‬
‫וזה מפתיע אותך, אבל זה תמיד היה שם.‬ ‫את פשוט לא דיברת על זה.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫ואני לא מצליחה לזהות את הרגש המסוים.‬ ‫-כן.‬
‫הוא פשוט… עוצמתי.‬
‫זה פשוט מוגזם לדעתי.‬ ‫לא ברור לי איך היא עושה את זה.‬
‫כואב לי.‬
‫כואב לי לנשום.‬
‫דקירה קטנה, טוב?‬
‫כל הכבוד, בייבי. כל הכבוד.‬
‫אז לג'ן הייתה התפרצות אוטואימונית,‬
‫וככה גילו שיש לה אבנים בכיס המרה,‬
‫ועכשיו היא צריכה להיכנס‬ ‫לניתוח חירום כדי לכרות אותו אז היא די…‬
‫היא לוקחת את זה די קשה.‬
‫אנחנו יורדים.‬
‫בכפתור הזה אתה לא שולט.‬
‫ אני נוסע לווייט פליינס בשביל אלכס‬
‫כי הוא בחדר המיון בווייט פליינס עכשיו,‬
‫ומיגל, בעלו, בנסיעת עבודה.‬
‫אז… אני נוסע לשם כדי לוודא שהוא בסדר.‬
‫היי.‬
‫ממש צמד חמד אנחנו.‬
‫היי.‬ ‫-כן.‬
‫היי.‬ ‫-מה קורה?‬
‫גם אני בבית חולים.‬
‫הייתי באה אבל בדיוק פתחו לי את הבטן.‬ ‫-בדיוק.‬
‫הגעתי עכשיו לבית של אלכס.‬
‫עזרתי לו להתמקם, מאשפזים אותו.‬
‫טוב, כבר אשפזו אותו.‬
‫עושים לו MRI מוח.‬ ‫אין ספק שהוא לא במצב רגיל כרגע.‬
‫אני משוכנע שהוא לא סתם תשוש.‬
‫אני די בטוח שהוא מפחד, ואני יודע‬ ‫שמיגל עושה הכול כדי לחזור לפה מחר.‬
‫- מיגל ואלכס -‬
‫וישר אחרי ג'ן,‬
‫והניתוח המפחיד עם האבנים בכיס המרה‬ ‫שהיא הייתה חייבת לעבור…‬
‫אז על כל האנשים שהכי משמעותיים‬ ‫בחיים שלי כרגע עוברת תקופה מאוד קשה.‬
‫רוצה לראות את החתכים שלי?‬
‫ברור שכן.‬ ‫-הם שלפו אותו, את כיס המרה, מתוך זה.‬
‫אה, מעניין.‬
‫אתה נראה מדהים.‬
‫שמת פילטר?‬
‫לא.‬
‫לא ייאמן ששנינו‬ ‫היינו בבית חולים באותו שבוע.‬
‫ רק רציתי לראות אתכם, כי, אתם יודעים,‬
‫עברו על כולנו‬ ‫כמה שבועות קשים, ואיאן שמר עלינו.‬
‫מה שלומך? איך את?‬
‫הלכתי לפיזיותרפיה אתמול והיום.‬ ‫אני עושה תנועות מאוד עדינות,‬
‫אבל אני פשוט הולכת בעיקר.‬
‫זה קטע, היינו בדיוק באותו מצב,‬
‫כי אני פשוט מנסה ללכת בקו ישר.‬
‫אוי.‬ ‫-אני אעבור…‬
‫ מה קורה איתך?‬
‫יש לי משהו שנקרא… איך קוראים לזה, איאן?‬
‫תסמונת גיליאן-ברה.‬
‫גיליאן-ברה, איזה שם יפה.‬
‫זה אומר שהמערכת החיסונית שלי משתגעת‬
‫ותוקפת את העצבים שאומרים לשרירים שלי לזוז.‬
‫אז הפרופריוספציה שלך משובשת.‬
‫כן. אני לא מכיר את המילה הזאת, אבל כן.‬
‫הגוף שלי אומר, "על הזין שלי,‬ ‫אני תוקף הכול".‬
‫- לאחר שבוע של טיפולים -‬
‫תגובת יתר.‬ ‫-זה ממש עלול לגרום לשיתוק.‬
‫וכמו שאתם יודעים‬ ‫אנחנו תמיד מדברים על הקשר בין הגוף לנפש.‬
‫זה מכניס את כל הדברים האלה לפרספקטיבה,‬
‫כי אנחנו באמת צריכים‬ ‫להחליט מה חשוב לנו ולגרום לזה לקרות.‬
‫כן.‬ ‫-כל עוד אנחנו יכולים.‬
‫לגמרי.‬
‫כן, תמשיך.‬
‫אהבתי.‬
‫כשהייתי ילדה תמיד הרגשתי שאני קצת‬ ‫לא שייכת למשפחה שלי‬
‫ושהם לא ממש מבינים אותי.‬
‫בגלל זה עכשיו החברים שלי,‬ ‫שהם כמו משפחה בשבילי, כל כך חשובים לי.‬
‫אנחנו פשוט מכירים כבר המון זמן.‬
‫לא את הולכת?‬ ‫-למעלה.‬
‫לאיזה גובה?‬ ‫-ממש גבוה.‬
‫שש, שבע, ושמונה, מתחילים.‬
‫בקשר להנאה, אני חושבת שככל שתאפשרי לעצמך‬
‫לחזור להתעסק במה‬ ‫שאת אוהבת לעשות בתחום שלך,‬
‫את תצליחי ליהנות מזה שוב.‬
‫תמצאי את הדברים שאת אוהבת בזה,‬ ‫תדברי עם האנשים שמשמחים אותך,‬
‫ותקיפי את עצמך באנשים האלה‬ ‫ותנסי ליהנות ולמצוא הנאה שוב במה שאת עושה.‬
‫וואו.‬
‫כן, זה הרבה לעכל.‬
‫אתה תהיה בסדר?‬
‫תמיד.‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫ככה זה.‬ ‫-כן.‬
‫בלי החושך אי אפשר לזהות את האור.‬
‫אתה מרגיש צורך לצטט עכשיו משפטי מוטיבציה?‬
‫כן.‬
‫איזה עוד משפטים כדאי שאנשים יכירו לדעתך?‬ ‫-את יודעת…‬
‫תמיד חשבתי, וזה רעיון מקורי שלי, ש…‬
‫היה השינוי שאתה מבקש לראות בעולם.‬
‫וואו. עמוק.‬ ‫-כן.‬
‫היה השינוי שאתה מבקש לראות בעולם.‬
‫אם ריקוד זאת הדרך שלך לספר‬ ‫את הסיפור שלך ולהביע את הרגשות שלך,‬
‫אני חושבת שזה מה שאת צריכה לעשות עכשיו.‬
‫אני יודעת… מה אני צריכה לעשות.‬
‫אני מרגישה שיש לי מסר להעביר, ובגלל זה‬ ‫אני יודעת שהריקוד הוא עדיין חלק ממני.‬
‫הריקוד שלך בוודאות עדיין חלק ממך.‬
‫אז זה מגלה לך‬ ‫מה את צריכה לעשות בשביל עצמך.‬
‫תמיד הבנתי את העולם שמסביבי‬ ‫ואת המקום שלי בתוכו דרך ריקוד.‬
‫למדתי המון.‬
‫אני רוצה לשתף את העולם בזה.‬
‫הגיע הזמן ליצור משהו.‬
‫את תצליחי ליהנות מזה שוב.‬
‫טוב, בואו נתחיל.‬
‫"זה קטן עלייך.‬ ‫זה פשוט קטן עלייך, את מתה על זה"‬
‫- היום הראשון של החזרות -‬
‫"יש אינסוף אפשרויות"‬
‫כמה יש?‬
‫אינסוף!‬
‫מי אנחנו?‬
‫"מושלמים. אנחנו אנשים מושלמים בחלל מושלם‬
‫"ואנחנו מתייחסים אליו בכבוד מותאם ואנחנו…"‬
‫מעולה!‬
‫כל מה שאתם תורמים הוא קסום ויפהפה‬ ‫והוא מה שנועד להיות. תודה לכולכם שהסכמתם.‬
‫בואו נעלה מופע.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫את רוצה אולי לספר לקבוצה איך הבנת?‬
‫כשהבנתי שזאת מי שאני, לא היה לי שום ידע‬
‫על אוטיזם.‬
‫הייתי בורה לחלוטין.‬
‫אני חושבת שרובכם מכירים את הסיפור,‬ ‫אבל הבנתי שיכול להיות שאני אוטיסטית‬
‫בזמן שצפיתי בסדרה התיעודית‬ ‫שאלכס יצר על איימי שומר.‬
‫- איימי שומר -‬
‫היא עקבה אחרי ההיריון של איימי‬ ‫ויצירת ספיישל הסטנדאפ שלה,‬
‫אבל הייתה בסדרה עלילה משנית‬ ‫שהתמקדה בבעלה של איימי, כריס.‬
‫- כריס פישר, שף -‬
‫ובסדרה הוא מאובחן‬ ‫עם תסמונת הקשת האוטיסטית.‬
‫הדרך שבה זה הוצג‬ ‫בסדרה הייתה כל כך פתאומית.‬
‫היא התאהבה בבחור מדהים,‬
‫והיה ביניהם קצר בתקשורת אז הם הלכו לרופא.‬
‫ובזמן שצפיתי בפרק הזה‬ ‫פתאום הבנתי שגם אני אוטיסטית.‬
‫אף פעם לא חשבתי את זה על עצמי.‬
‫זה קרה כשראיתי… אותך מדבר‬
‫ואז את איך שהמשפחה שלך דיברה עליך.‬
‫אני עדיין… אני לא יודעת בדיוק למה.‬
‫ואמרתי לעצמי שאני‬ ‫מאוד מזדהה עם מה שקורה שם.‬
‫כן, הם מזהים שאנחנו שונים,‬ ‫אבל הם לא מספרים לנו את זה.‬
‫אם אתם במערכת יחסים עם מישהו שהוא על הרצף,‬ ‫אתם חייבים… לאהוב את החלק הזה בהם.‬
‫אני גיליתי את זה על עצמי כי מישהו אחר‬ ‫היה מספיק אמיץ כדי לשתף את הסיפור שלו.‬
‫בגלל זה אני רוצה להעלות את המופע הזה.‬
‫אני זוכרת את הרגע שבו הבנתי,‬ ‫ופשוט הרגשתי כאילו שנפתח בפניי עולם חדש.‬
‫אני חושבת שלרוב כשיש רגע שמגיעים בו לכזאת‬ ‫תובנה מרגישים… כשמדובר במשהו כזה גדול,‬
‫אנשים מרגישים שהעולם קורס סביבם‬
‫אבל את הרגשת שהעולם נפתח,‬
‫ואני חושבת שיש משהו מאוד יפה בזה שהיית‬ ‫צריכה להרגיש שהרגשות שלך ונקודת המבט שלך‬
‫תקפים,‬
‫ושככה המוח שלך פועל פשוט.‬
‫אחד מהמאפיינים של אוטיזם,‬ ‫בייחוד של רמה 1, נקרא מיסוך.‬
‫זה בא ביחד.‬
‫המחשבה הזאת ש"אסור" לך להיות מי שאת באמת‬
‫ובגלל זה את מתרגלת למסך חלקים מעצמך,‬
‫ולאורך הזמן זה הולך ונבנה‬ ‫עד שאת בכלל לא מודעת לזה שאת עושה את זה.‬
‫ברגע שאת מבינה‬ ‫שאת עושה את זה ואת רוצה להפסיק,‬
‫זה כמעט בלתי אפשרי.‬
‫וגם האפשרות שתוכלי לדעת מי את‬
‫מתחת לכל זה נראית בלתי אפשרי.‬
‫יש לנו סרטונים עוד מהאולטרסאונד של ג'ן.‬
‫- ג'וזף דיג'ובנה, עיצוב מדיה והקרנה -‬
‫אבא שלה הסריט הכול.‬
‫את יכולה לספר לי קצת על מה שאתן מכינות?‬
‫קשה להסביר.‬
‫אני מנסה לבנות‬ ‫מעין ניתוח של האבחנה של ג'ן,‬
‫ משהו שיבטא את זה שהיא שרדה בזכות הריקוד‬
‫ואת זה שהיא יצרה חלק גדול מאוצר המילים שלה‬
‫דרך החשחוש שלה, הטיקים שלה, החרדות שלה.‬
‫כשהייתי קטנה אהבתי לקבל סחרחורת.‬
‫זה גרם להכול פשוט להיעלם.‬
‫אז זה ניתוח של איך התפתח אוצר מילים‬ ‫של תנועות שהיא לא הבינה שהיא יוצרת.‬
‫זה כאילו שאני עושה תנועות מתוך אינסטינקט,‬
‫ואחר כך אני יכולה‬ ‫להסתכל עליהן ולהבין מה הרגשתי באותו רגע.‬
‫אבל שוב, מה שעשית זה לקחת‬ ‫את המחול ולהפוך אותו למנגנון הוויסות שלך‬
‫מאז שהיית ילדה‬ ‫והיית מנפנפת בידיים ומסתובבת.‬
‫תסתובבי במקום!‬
‫זה הפך למשהו מאוד חיובי,‬ ‫אז אני חושבת שהמחול חיבר אותך בהרבה דרכים‬
‫לאנשים שהיו בעולם המחול ואמרו,‬ ‫"כן, בואי, אנחנו רוצים להיות חברים שלך",‬
‫כי את מאוד התעניינת במה שהם התעניינו בו.‬
‫תסובבי אותי!‬
‫זאת המחשבה שהייתה לי שהייתה מאוד עוצמתית.‬
‫כשעשיתי את הדברים האלה,‬
‫אנשים אמרו שאני רוקדת.‬
‫החזרה הזאת על תנועות נתנה לך תחושה‬ ‫של חיבור, ולדעתי המחול שלך הוא צורת תקשורת‬
‫והוא חיבר אותך להרבה מאוד אנשים‬
‫כי את לא חייבת להשתמש במילים, את יכולה‬ ‫להגיד לאנשים דברים בעזרת הגוף שלך.‬
‫את אדם פרטי שמסתכל על אנשים פרטיים אחרים‬
‫שיותר קל להם ליצור קשרים חברתיים,‬
‫אבל הם לא רואים את העולם‬ ‫בצורה היפה שבה את רואה אותו.‬
‫אז יש פה משהו ששווה להעריך אותו, לא לראות‬ ‫אותו באור שלילי, כי הוא ממש יפהפה.‬
‫ד"ר קים…‬
‫אני יודעת, היא…‬ ‫-אפשר לדבר רגע על ד"ר קים?‬
‫היא ניסחה את זה‬ ‫בצורה יפהפייה שתהיה מרגיעה למישהי שקיבלה‬
‫מידע חדש שעשוי לשנות לה לגמרי את החיים.‬
‫בדיוק.‬ ‫-מושלם.‬
‫סוניה תמיד הייתה שם בשבילי‬ ‫בקריירה שלי ובחיים שלי.‬
‫אף חלק ביצירה הזאת‬ ‫לא היה קיים אם לא היינו מאחדות כוחות.‬
‫היא סיפרה לי כשהיינו על הגג שלי.‬
‫חשבתי שהיא…‬
‫היא אמרה שיש לה משהו‬ ‫לספר לי וחשבתי לעצמי, "אוי, פאק".‬
‫היא נעשתה מאוד רצינית,‬
‫ואז מה שאלתי אותך? "את בהריון?"‬
‫כן.‬ ‫-"את פורשת?"‬
‫"מה עשיתי?" היו לי הרבה שאלות.‬ ‫-כן.‬
‫אמרתי לה שאני אוטיסטית.‬ ‫-ואז אני אמרתי, "אה!"‬
‫כן, "אה!"‬ ‫-"אה!"‬
‫"כן, לגמרי. טוב. אז מה עכשיו?"‬
‫בגלל זה זה כל כך משוגע.‬
‫ זה לא בגלל האבחנה עצמה‬ ‫והחוויה של להיות אוטיסטית,‬
‫זה כי חייתי כמעט 34 שנה בלי לדעת את זה.‬
‫חווינו הרבה דברים ביחד, וגם החוויות האלה‬ ‫הן חלק מזה.‬
‫- שיעור של סוניה לפני 15 שנה -‬
‫נגיד הקשיים שהיא התמודדה איתם‬ ‫במסגרת החברות שלנו ובמקום שבו עבדנו.‬
‫פשוט הלוואי שהייתי יודעת,‬
‫כי אז הייתי יכולה להיות מודעת‬
‫לאיך אני יכולה לעזור לה לחיות את החיים‬ ‫שלה, וגם לחיות בצורה שתהיה לה יותר קלה…‬
‫קצת יותר קלה.‬
‫לא ידעתי.‬
‫זה העניין.‬
‫אם את לא יודעת אין לך מאיפה להתחיל אפילו.‬
‫אין לך הזדמנות בכלל.‬ ‫-כן.‬
‫מה שמשוגע זה‬ ‫שאת עצובה ומרגישה רע בקשר לזה,‬
‫אבל אני הרגשתי שאת זאת שהכי מבינה אותי.‬
‫זה אירוני.‬
‫בואי נעלה את המופע הזה ביחד.‬
‫ביחד.‬
‫אל תתקרבי אליי, אני אתחיל לבכות.‬
‫"…אבל את עומדת להשתגע‬
‫"אני אעשה את זה כמו מחזמר‬
‫"ואז אולי לא תבכי"‬
‫אני מרגישה שחיקה קשה מאוד‬
‫ברמה שאף פעם לא חוויתי.‬
‫ממש לא הייתי מסוגלת לזוז.‬
‫אז בגלל זה התהליך הזה‬ ‫והיצירה של המופע הזה…‬
‫במובן מסוים זה ממש מזל‬ ‫שאנחנו עושים את זה עכשיו כי…‬
‫אני מרגישה כל כך רחוקה ממה שהכרתי עד כה‬ ‫שאם אני לא איכנס למשהו כזה עכשיו,‬
‫אני חושבת שזה עלול ללכת לי לאיבוד.‬
‫כן.‬ ‫-אתם מבינים?‬
‫אני צריכה להצליח להכיר את עצמי שוב‬ ‫במקום הזה שאני מרגישה בו בבית.‬
‫כמו פעם.‬
‫כי אחרת אני לא יודעת‬ ‫אם אני אי פעם אחזור לזה.‬
‫אני אוהבת את האנשים האלה.‬ ‫הם כמו משפחה בשבילי.‬
‫אז יש משהו בשילוב בין לשמוע את קים‬
‫לבין לראות אותם בחלל הזה.‬
‫תודה רבה לכל מי שנמצא בחדר הזה.‬
‫אני לא יודעת. זה מעין מקרה כזה‬ ‫שבו האומנות והחיים נפגשים‬
‫בצורה ממש מגניבה‬ ‫שאני בעצמי עדיין לא חוויתי.‬
‫ראיתי את זה קורה‬ ‫אצל אנשים אחרים, אבל לא אצלי.‬
‫אז זה ממש מגניב.‬
‫טוב, ג'ן, אולי תראי לנו‬ ‫את זה את כי את שמת את זה…‬
‫אז זה בערך הכול על קצה המזלג.‬
‫יש לך שאלות אליי?‬
‫כן.‬ ‫-אוקיי!‬
‫זה מרגש.‬ ‫-כן.‬
‫תפעילי את זה שוב.‬
‫אז זה בערך הכול על קצה המזלג.‬ ‫יש לך שאלות אליי?‬
‫יכול להיות שזה יהיה המפתח לכל זה.‬
‫כן.‬ ‫-"כן, יש לי."‬
‫"וזה… והנה השאלות שלי." ממש ככה.‬
‫זה מעולה. תפעילי את זה שוב. כל הכבוד, ג'ן.‬
‫יש לך שאלות אליי?‬
‫אני מתה על זה. בואו נמשיך.‬
‫תראו את זה.‬
‫כל השיער שלי נשבר.‬
‫אני פשוט מאבדת מלא שיער.‬
‫תראו את זה.‬
‫הוא כולן שבור.‬
‫והשיער שלי נושר.‬
‫מה קורה לי?‬
‫כמה זמן אני פשוט אהיה ככה?‬
‫אני לא מרגישה טוב.‬
‫מה?‬ ‫-אני לא מרגישה טוב.‬
‫את רוצה לדבר עם אלכס?‬ ‫גם הוא סובל הרבה מדברים כאלה.‬
‫אלכס.‬
‫מה?‬
‫אני מתקשרת לאלכס.‬
‫- מתקשר לאלכס האמר, נייד -‬
‫עדיין לא?‬
‫אני מחכה שאלכס יתקשר אליי.‬
‫אוקיי.‬
‫היי. זה אלכס.‬
‫היי, חברים.‬ ‫-היי.‬
‫איפה היית?‬ ‫-מה קורה איתך?‬
‫הייתי בבית חולים שוב.‬
‫מה קרה?‬
‫אותו דבר שקרה בפעם הקודמת.‬ ‫-אוי, איזה נורא. למה?‬
‫יש לי וריאנט של גיליאן-ברה‬ ‫שנקרא תסמונת מילר פישר,‬
‫והוא פשוט חוזר שוב ושוב ושוב.‬
‫איך זה קורה?‬
‫במקרה הספציפי שלי, לא יודעים מה גורם לזה‬
‫חוץ מלחץ נפשי וגופני.‬
‫אבל קרו לי דברים כאלה‬ ‫מאז שאני זוכר את עצמי.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אני ממש לא מבין את זה.‬
‫אבל זה חלק ממשהו גדול יותר, אתם מבינים?‬ ‫-אתה רוצה לשתף אותנו?‬
‫זה משפיע עליי ככה‬ ‫שאני לא מסוגל לתפקד מבחינה פיזית ונפשית.‬
‫אתה יכול להסביר את זה קצת יותר?‬
‫תמיד הבנתי מה זה דיכאון‬
‫כי תמיד הייתי שקוע בדיכאון עמוק.‬
‫לא ידעתי את זה.‬
‫ותמיד הכרתי את המילה חרדה,‬ ‫אבל משום מה לא ממש ידעתי מה המשמעות שלה.‬
‫ברגע שלמדתי את המשמעות שלה,‬
‫הבנתי שזה המצב הרגיל שלי.‬
‫האמת היא שאצלי זה תמיד ככה.‬
‫אני נמצאת בדיכאון ובחרדה‬
‫כבר כל כך הרבה זמן‬
‫שבכלל לא ידעתי שאני סובלת‬ ‫כי חשבתי שככה החיים אמורים להיות.‬
‫גם אני.‬
‫כן, ואני לוקח תרופות כבר שנים.‬ ‫-כן.‬
‫הן מקלות עליי קצת,‬
‫אבל עדיין יש לי תקופות ארוכות שאני בחרדות.‬ ‫עדיין יש לי תקופות של דיכאון.‬
‫אתה באמת חי בצורה הכי בריאה שאפשר.‬
‫ כן.‬ ‫-אף אחד לא עושה יותר ספורט ממך.‬
‫ואתה גם לא שותה.‬ ‫כאילו, מה אתה כבר עוד אמור לעשות?‬
‫כן.‬ ‫-ואתה עדיין מרגיש ככה.‬
‫טוב, בעיקרון,‬
‫אני מרגיש שעכשיו אני יכול לשתף אתכם בזה.‬
‫לפני כמה זמן גילינו בעצם שיש לי…‬
‫הפרעה דו-קוטבית, והיא…‬
‫משפיעה עליי יותר ממה שהייתי מוכן להודות.‬
‫המערכת החיסונית שלי מתחרפנת לפעמים,‬
‫ואז הגוף שלי פשוט…‬
‫מפסיק לעבוד.‬
‫גם שלי.‬
‫אני מפסיקה להתקיים.‬
‫כן.‬ ‫-אני ריקה.‬
‫אין כלום בפנים.‬ ‫-כן.‬
‫המטרה היא לא להיפטר מההתקפים האלה.‬ ‫-נכון.‬
‫המטרה שלך היא‬ ‫בעצם לקבל אותם בתור חלק מהחיים שלך.‬
‫לא הייתי אמור לנחם אותך?‬ ‫-אני מבינה אותך.‬
‫אבל לדעת שאנחנו לא לבד, שזאת לא אשמתנו,‬
‫לפעמים זה מספיק כדי שנוכל להמשיך להתקדם.‬
‫תודה שנתת לי אוזן קשבת.‬
‫להגיד את זה בקול רם זה… החלק הכי קשה.‬
‫אבל את מקלה עליי.‬
‫לך ולי עדיין יש דברים‬ ‫שאנחנו צריכים להתמודד איתם.‬
‫את עצובה עכשיו או שהוקל לך?‬
‫לא, אני פשוט מרגישה שאני משתנה.‬
‫אני משתנה, וזה עצוב…‬
‫אבל זה טוב.‬
‫- הסולו של ג'ן, 1998 -‬
‫איזה שינויים את מרגישה?‬
‫אני חושבת שאני‬ ‫פשוט נפרדת מהתפיסה שהייתה לי…‬
‫לגבי מי שאני.‬
‫ג'ניפר היא תלמידה מצטיינת‬ ‫שאוהבת את בית הספר ומחול.‬
‫ג'ניפר רוצה להיות‬ ‫רקדנית מפורסמת כשהיא תהיה גדולה.‬
‫ג'ניפר רוצה להודות למשפחה שלה על העזרה‬ ‫הרבה עם הריקוד. היא מאוד אוהבת אותם.‬
‫הייתי אובססיבית לזה.‬
‫תמיד הייתי ואני תמיד אהיה.‬
‫אהבתי את זה שיכולתי‬ ‫ללכת לאיבוד בתוך העבודה הקשה והריקוד.‬
‫אז היית אומרת‬ ‫שבתקופות כאלה לרקוד משרה עלייך שלווה?‬
‫כן.‬
‫אני חושבת שלא קיים שום דבר אחר חוץ מזה,‬
‫אבל אני גם מגיעה למקום‬ ‫שבו אני פשוט מתעלמת לגמרי מהצרכים שלי.‬
‫כשאת חלק מעולם המחול,‬
‫את כל הזמן מוקפת‬ ‫באנשים שלא מאמינים בשמירה על איזון.‬
‫כי זאת פשוט תרבות של…‬
‫מאמץ.‬
‫הדפוס שלך הוא‬ ‫פשוט לדחוף את עצמך עד שאת קורסת.‬
‫אני באמת נשחקתי.‬
‫כשדיברנו על שחיקה,‬
‫באופן גורף, אצל אנשים‬ ‫עם תסמונת הקשת האוטיסטית המחוג של העשייה‬
‫ מגיע עד לקצה.‬
‫אז את יודעת לדחוף את עצמך‬ ‫עד לשלב שבו את נופלת על הרצפה.‬
‫"איך אני יכולה לדעת‬
‫"שסיימתי‬
‫"אם כשאני מסיימת‬
‫"תמיד יש עוד מה לעשות, עוד מה לעשות‬
‫"עוד מה לעשות‬
‫"עוד"‬
‫אני מרגישה שאני משוגעת.‬
‫אני מרגישה שאני לא יודעת…‬
‫כלום.‬
‫אני מרגישה שאני מפחדת,‬
‫ו…‬
‫לא ידעתי ש…‬
‫יהיה כל כך קשה…‬
‫לגלות את כל הדברים האלה על עצמי.‬
‫"אין זמן לחכות‬
‫"או לחשוב‬
‫"איך אני אדע איך?"‬
‫משהו משתנה כשאת מסוגלת באמת להכיר‬
‫בחוויות וברגשות שהיו לך מאז ומתמיד‬ ‫ולקרוא להם בשם.‬
‫זה פשוט הופך את זה… להרבה יותר אמיתי.‬
‫"קדימה‬
‫"קדימה"‬
‫זה קשה כי את מאוד עייפה, וזה…‬
‫המשמעות של לחשוב בצורה של "הכול או כלום"‬ ‫היא שאת פועלת בצורה של "הכול או כלום".‬
‫"קדימה"‬
‫יש לך גם נטייה לעשות דברים קיצוניים,‬ ‫אז את בעצם מתישה את עצמך כמעט לחלוטין,‬
‫והגוף שלך אומר לך שאת חייבת להפסיק.‬
‫"תמשיכי, קדימה, קדימה"‬
‫כן. מה עם הירך שלך?‬
‫היא במצב ממש לא טוב.‬
‫אני עושה את כל מה‬ ‫שאני אמורה לעשות וכלום לא עוזר,‬
‫אז זה מתחיל קצת להפחיד אותי.‬
‫"קדימה"‬
‫יש משהו שמקל על הכאב?‬
‫האמת היא שאני סובלת מכאב כרוני‬ ‫מאז גיל ההתבגרות.‬
‫בדיוק שם.‬
‫"תשקיעי יותר, קדימה"‬
‫והלכת למישהו שיעבור‬ ‫על כל התוצאות של בדיקות הדם שלך‬
‫ויבדוק שזה לא משהו אוטואימוני?‬
‫ואני יודעת שדיברנו על זה,‬
‫אבל אצל אנשים שמאובחנים עם אוטיזם יש‬ ‫שכיחות גבוהה יותר של מחלות אוטואימוניות.‬
‫"קדימה"‬
‫המרקרים שלי לזאבת היו…‬
‫"קדימה"‬
‫גבוהים.‬
‫"קדימה…"‬
‫את נמצאת במצב שונה מהרבה רקדנים אחרים.‬
‫יש לך מחלת רקע אוטואימונית.‬
‫אני יודעת שלחץ יכול לעורר תגובה.‬
‫אל תדאגי בקשר לכסף עכשיו.‬
‫אני לא רוצה להפיק מופע לבד שוב.‬ ‫-את לא תצטרכי.‬
‫בייחוד לא מופע שאני משתתפת בו.‬
‫לא קיבלנו את המענק הכי גדול שהגשנו אליו.‬
‫הגענו לסיבוב האחרון,‬ ‫אז היינו קרובים, אבל זה תמיד מאוד מבאס‬
‫כי זה אומר שצריך עכשיו‬ ‫להתחיל מהתחלה עם גיוס הכספים.‬
‫לימדו אותך לעמוד בכאב.‬
‫לימדו אותך לעמוד באי נוחות.‬
‫"מה אני אמורה לעשות?"‬
‫אז זה השלב שבו זה פשוט מציף אותי.‬
‫"עוד"‬
‫אני רוצה להתמקד בדבר אחד.‬
‫כל הדברים שמעבר למופע שלי,‬ ‫כמו ההוראה והכוראוגרפיה,‬
‫הם לא סתם חלטורות.‬
‫אני משקיעה בהם את כל כולי.‬
‫אבל הבעיה היא המחיר שהם גובים ממני.‬
‫"אין זמן לחכות‬
‫"אין זמן לחשוב‬
‫"אין זמן להרגיש‬
‫"אני אמורה להתאמץ יותר?‬
‫"אני אתאמץ יותר‬
‫"אתאמץ יותר"‬
‫וזה מאוד מתיש לעבור את זה‬
‫ולחשוף את עצמך.‬
‫ובגלל זה את אומרת,‬
‫"עברתי הרבה, ואני רק רוצה לנוח."‬
‫אני רק מנסה להמשיך להיות שם יום אחרי יום.‬ ‫-כן.‬
‫גם אם אני לא יודעת מה אני עושה.‬
‫"קדימה‬
‫"איך אני יכולה להתאמץ יותר?‬
‫"אני אמורה להתאמץ יותר?‬
‫"אני אמורה?‬
‫"אני אמורה?"‬
‫את מרגישה שחיקה בגלל הוצאות המחיה שלנו?‬
‫כן, אני פשוט צריכה שירד ממני‬ ‫הנטל של לממן את סגנון החיים שלנו.‬
‫אנחנו יכולים גם לבטל את המופע שלך‬
‫כי את ממש לא צריכה‬ ‫לעשות את המופע בשביל אחרים,‬
‫בשביל העולם החיצון, סוניה או אלכס או…‬
‫אני לא. אני רוצה להעלות את המופע הזה.‬
‫אבל אני רוצה לעשות רק את זה.‬ ‫אני לא רוצה לעשות שום דבר אחר.‬
‫אז בואי נעשה את זה.‬
‫"אני אמורה להתאמץ יותר?‬
‫"אני אתאמץ יותר…"‬
‫את חייבת להיעזר בי, מותק.‬ ‫שום דבר שאת מבקשת לא מעמיס עליי. את אחותי.‬
‫איך את מסוגלת לעמוד בזה?‬ ‫-את… אני אובססיבית.‬
‫אני אובססיבית למחול.‬ ‫אני אובססיבית לרעיונות.‬
‫אני אובססיבית לזה שאחותי תרגיש יותר טוב.‬
‫תיפלי, ממש תקרסי עליי, אני אעמוד בזה.‬
‫אני עושה את זה רק כדי לשתף.‬ ‫-האדוות הקטנות זה מה שחשוב.‬
‫מה שהכי חשוב לי זה שהאנשים‬ ‫שצריכים לראות את המופע הזה יראו אותו.‬
‫אלה הרבה אנשים.‬
‫אנחנו נמצא דרך.‬
‫אני יודעת שהמופע יעלה.‬ ‫אני רואה את זה קורה.‬
‫את זה אני יודעת בנשמה שלי.‬
‫אני לא יודעת איפה או מתי זה יקרה,‬ ‫ואני לא יודעת איך זה יקרה.‬
‫יכול להיות שחלק גדול‬ ‫ממה שהקריירה הזאת כרוכה בו לא הכי בריא לי.‬
‫כן, עשיתי הרבה דברים נהדרים,‬ ‫אבל לא הייתי ממליצה על זה לכל אחד.‬
‫זה פשוט תחום העניין המיוחד שלי,‬
‫ומה שעזר לי זה מחול.‬
‫מה הכי מפחיד אותך‬ ‫כשאת חושבת על לארוז הכול ולעזוב את העיר?‬
‫עכשיו כשאת יודעת שזה קורה.‬
‫פשוט יש הרבה שינויים בבת אחת‬ ‫ואני… לא יודעת איך העתיד ייראה.‬
‫אנחנו מוכרים את בית החלומות שלנו‬
‫שאנחנו כבר לא יכולים‬ ‫להצדיק את הבעלות עליו.‬
‫אנחנו לא יכולים להרשות אותו לעצמנו‬ ‫כשאני יוצרת את האומנות שאני רוצה ליצור.‬
‫כן, החלטתי לבטל הכול לסתיו הקרוב.‬
‫אני לא יודעת מה יקרה.‬ ‫אף פעם לא עשיתי את זה.‬
‫"סירבתי עכשיו לעבודות‬ ‫שהייתי מרוויחה בהן 50,000 דולר"‬
‫אמרת 5,000, נכון? לא 50.‬
‫"עבודות שהייתי מרוויחה בהן 50,000 דולר‬
‫"זאת הרגשה טובה, כן"‬
‫טוב, התחלנו. לחיים.‬
‫לחיים, אין לי כסף למכנסיים יותר.‬
‫כן, אין לי שמץ של מושג‬ ‫מה יהיה הלאה חוץ מהמופע הזה.‬
‫אני בהחלט מרגישה שאני‬ ‫לוקחת צעד אחורה כדי לקחת צעד קדימה.‬
‫הם כמונו, בייבי.‬
‫שני העכברושים?‬ ‫-כן, מג'רזי.‬
‫שני עכברושים שעוברים לג'רזי.‬
‫אתה האחד היותר שמן.‬ ‫-אני היותר שמ…‬
‫כבר לא נגור במרחק הליכה מהנוף הזה.‬
‫לא.‬
‫אבל אני מניח שגם אם רק ניכשל ונלמד מזה,‬
‫זה יהיה עדיף לנו מאשר להישאר פה‬ ‫ולהסתכל על הברווזים שוחים.‬
‫וגם, הם בקו ישר.‬
‫הם אומרים לנו לסדר את הברווזים שלנו בשורה.‬
‫זאת המשמעות של לשמור על איזון.‬ ‫-כן.‬
‫יכול להיות שדרך העבודה שלך‬ ‫את תעזרי להגדיר את זה מחדש בעולם המחול.‬
‫זה חשוב שספורטאים‬ ‫ידחפו את עצמם, אבל גם השאר חשוב.‬
‫תזונה זה חשוב, איזון.‬
‫הנפש שלך, הבריאות שלך,‬ ‫הרגשות שלך, הכול חלק מזה.‬
‫ואני מניחה שכשכל זה יהיה מאוזן,‬
‫המופע שלך יהיה הכי מדהים שאפשר.‬
‫כן. זה מה שאני רוצה למצוא,‬ ‫איך להגיע לאיזון.‬
‫תודה, ג'ניפר.‬
‫כן, אני אוהבת את זה. איך להגיע לאיזון. כן,‬ ‫כי את עוד לא יודעת, אבל את מתחילה לגלות.‬
‫האומנות הכי טובה היא זאת‬ ‫שאנחנו יוצרים בצורה שהיא לא לחלוטין מודעת.‬
‫שאנחנו פשוט חיים אותה.‬
‫כמו ג'ן, גם אני רואה‬ ‫עכשיו את העולם מפרספקטיבה אחרת,‬
‫ואני מתחיל להבין‬ ‫מה אולי גרם לי להתחבר לג'ן מלכתחילה,‬
‫ומה גרם לה להתחבר אליי,‬ ‫ולמה אנחנו בכזאת מהירות פשוט…‬
‫אני מנסה להתמודד עם החספוס הזה‬
‫שנובע מזה שגדלתי בשנות ה-90 כילד מופרע‬ ‫ועצוב ששתה הרבה יותר מדי בגיל צעיר מדי,‬
‫מה שהכריח אותי פשוט להדחיק הכול‬ ‫ולהיות קשוח ולהחזיק מעמד.‬
‫אני חייב להשאיר את איאן הישן הזה מאחוריי,‬ ‫וזה היה לי מאוד קשה,‬
‫לעשות את זה עכשיו בתקופה הזאת במקביל אליה.‬
‫יש לי כזה כאב ראש.‬
‫איפה המפתחות?‬
‫המפתחות היו אצלי?‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫הוא נראה לחוץ.‬
‫הוא מתמודד עם הרבה דברים כרגע.‬ ‫-טוב.‬
‫זאת האמבטיה האחרונה שלי‬ ‫בדירה שלנו בניו יורק,‬
‫אבל אני חושבת שהכול בסדר.‬
‫אנחנו עוברים לג'רזי לקצת.‬
‫בעצם מי יודע לכמה זמן.‬
‫אבל קודם…‬
‫"קחו אותי הביתה‬
‫"קחו אותי…"‬
‫ליקויים מתמשכים בתקשורת חברתית‬ ‫ובאינטראקציות חברתיות בהקשרים שונים.‬
‫"קחו אותי הביתה‬
‫"הביתה"‬
‫- איידהו -‬
‫את גדלת במקום מאוד יפה,‬ ‫שהרגשת בו שאת בטוחה ושאת בבית.‬
‫לצאת לטבע זה מאוד מרגיע.‬
‫ג'ן!‬
‫לעזאזל!‬
‫זאת סביבה שפחות מפעילה עלייך לחץ‬
‫להגיב או להיות מווסתת מבחינה חושית.‬
‫יחד עם זה שאני‬ ‫רואה דברים בצורה הרבה יותר ברורה,‬
‫אני גם מרגישה קצת‬ ‫כמו שמרגישים בגיל ההתבגרות.‬
‫אני באמת מרגישה‬ ‫שאני חווה הכול בפעם הראשונה שוב.‬
‫אז יש לי פתאום‬ ‫מעין רצון לדעת מאיפה זה הגיע.‬
‫זה פשוט כל כך מבלבל אותי‬ ‫כי יש שם המון אהבה,‬
‫אבל אין סיכוי שנצליח לתקשר.‬ ‫ככה אני מרגישה.‬
‫אבל פשוט הרגשתי צורך חזק לעזוב.‬
‫כן.‬
‫לא הרגשתי כלום כשעזבתי את הבית.‬
‫- הדברים של ג'ן -‬
‫ליקויים בהתנהגויות תקשורתיות לא מילוליות‬ ‫שמשמשות לאינטראקציות חברתיות.‬
‫יש הבדל בין אהבה לצורך.‬
‫אף פעם לא באמת היית צריכה אותי.‬
‫אימא.‬
‫- רובין פרימן, אימא של ג'ן -‬
‫זה לא נכון.‬
‫ג'ניפר. את יכולה להגיד "יום האם שמח"?‬
‫יום האם.‬ ‫-כן.‬
‫כשהייתי קטנה היו‬ ‫אומרים לי הרבה שאני אנוכית.‬
‫תעזבי!‬
‫למה את מנסה להרחיק אותי?‬
‫שאני יותר לוחמנית.‬
‫היו אומרים לי שלא אכפת לי מהמשפחה שלי.‬
‫אז התחלתי להאמין לזה.‬
‫ברגע שמאבחנים אותך‬ ‫ואז את גם מגלה שזה גנטי או תורשתי,‬
‫את מתחילה להסתכל על המשפחה שלך.‬
‫- קייל פרימן, אח של ג'ן -‬
‫פשוט העמסת לי הרבה על… המוח.‬ ‫-סליחה.‬
‫אני לא מצליחה לשלוט בה.‬
‫אותי גידלו ככה שאם אימא שלי אמרה מילה‬
‫היינו ישר קופצים.‬
‫זה אף פעם לא קרה אצלי.‬
‫לדעתי הכול בעצם נובע מתקשורת.‬
‫כן.‬ ‫-ככה הרגשתי פעם בקשר לאימא שלי.‬
‫שאני לא מסוגלת לתקשר עם האישה הזאת.‬
‫זה משגע אותי.‬
‫כשאת אומרת לי, "למה את צריכה לדעת?"‬
‫ו"מה הטעם באבחנה?"‬
‫ו"מה זה כבר ישנה?" ו"למי אכפת?"‬
‫אני לא מבינה את העולם שלך,‬ ‫כי לא שיתפת אותי בו.‬
‫לא הייתי מסוגלת להכניס אותך לעולם שלי‬ ‫כי הייתה חסרה ממנו חתיכה ענקית.‬
‫ליקויים בהדדיות חברתית-רגשית.‬
‫למה את עוברת על כל הדברים האלה?‬ ‫-אני מנסה למצוא כסף בשביל המופע שלי.‬
‫את מנסה למכור את הבובות?‬ ‫-כן, אני בודקת בכמה אפשר למכור אותן.‬
‫כל אחד מאלה מייצג הרבה מאוד עבודה קשה.‬
‫מזל שגיליתי את המחול‬ ‫כי גדלתי בעיירה מאוד קטנה,‬
‫שלא היו בה הרבה הזדמנויות‬ ‫ושאנשים נוטים להיתקע בה.‬
‫כמו שאימא שלך אמרה,‬ ‫אם לא היית מתחילה לרקוד היית מתדרדרת.‬
‫כן.‬ ‫-היית ממש מתדרדרת.‬
‫באיידהו זה סביר להניח.‬
‫יש פה אוכלוסייה שלמה‬ ‫שאף פעם לא הייתה לה גישה לטיפול נפשי.‬
‫או שלא מדברת על זה אפילו.‬
‫זה לא מקום שנוח להיות בו…‬
‫אני באה!‬
‫כל דבר שחורג מהנורמה.‬
‫ג'ן לא הייתה מסוגלת להשתלב בעיירה הזאת.‬
‫זאת עיירה מאוד קטנה.‬
‫כשהייתי ילדה היו שם‬ ‫700 תושבים או משהו כזה.‬
‫איך קוראים לעיירה שלך?‬ ‫-סטאר.‬
‫וואו, זה יומן התינוק שלי‬ ‫שמילאתם בו איזה שני עמודים.‬
‫- בריון פרימן, אבא של ג'ן -‬
‫"התנהגות, גיל שמונה חודשים.‬
‫"רצית לשחק עם ילדים גדולים,‬ ‫לא עם תינוקות בגילך.‬
‫"בגיל הזה את מאוד עצמאית ווכחנית.‬
‫"לפעמים אני תוהה‬ ‫איך אני אעבור את היום בכלל."‬
‫"את מאוד אינטליגנטית.‬ ‫את יודעת לאיית את השם שלך, לספור.‬
‫"לפעמים אני נדהמת מאוצר המילים שלך."‬
‫"צועקת הרבה, צועקת הרבה, צועקת הרבה"‬ ‫זה כתוב שם?‬
‫תעזבי!‬ ‫-הצלחת. תורידי את זה.‬
‫תעזבי!‬ ‫-הצלחת.‬
‫את לא…‬
‫"אבל העיקר הוא שאנחנו‬ ‫אוהבים אותך יותר ממה שידענו שאפשר.‬
‫"את ילדה נהדרת‬ ‫ולא הייתי מחליפה אותך בעד שום הון שבעולם.‬
‫"את ילדה קטנה עם אופי של מבוגרת.‬
‫"21 בפברואר, 1991."‬
‫ליקויים בפיתוח, תחזוק והבנת מערכות יחסים.‬
‫אומרים שחלק מהעניין באוטיזם זה שהוא גנטי.‬
‫משפחה לא מתפקדת.‬
‫מן הסתם האחיות והאחים‬ ‫וההורים שלנו משקפים לנו את מי שאנחנו.‬
‫משתלבת מעולה, נכון?‬ ‫-אנחנו משפחה.‬
‫כל התגליות האלה שאני חווה‬ ‫בחיים האמיתיים קורות במקביל‬
‫ליצירה של המופע.‬
‫תרימי את הבובה כדי שכולם יראו, ג'ניפר.‬
‫אז התגליות שקורות בחיים שלי‬
‫מגיעות בסוף לבמה בצורה מאוד יפה וטבעית.‬
‫דוב? איפה הדוב?‬
‫איפה הדוב?‬
‫נראה לי שהוא אצלך.‬
‫איפה הדוב?‬
‫היא חמודה. היא לא ראתה אותי.‬ ‫-היא יודעת לזחול, שכחת?‬
‫באופן אידיאלי,‬
‫הייתי יכולה להוציא המון.‬
‫כן.‬
‫ככה שבסוף יהיה למרגלותיי הר של בד.‬
‫כן.‬
‫את יכולה לספר קצת על היצירה הזאת רגע?‬
‫כן.‬ ‫-על המשמעות שלה בשבילך.‬
‫ זה הבית של אימא של רובין.‬
‫היי, סבתא!‬
‫מהבית של סבתא שלי,‬
‫יש לי הרבה זיכרונות שבהם אני משחקת‬
‫ומרגישה מאוד חופשייה.‬
‫קוקו!‬
‫היא הבינה באופן טבעי…‬
‫- פלורנס בנט, סבתא של ג'ן -‬
‫שהיא צריכה לתת לי לעשות דברים שוב ושוב,‬
‫אז תמיד הרגשתי מאוד חופשייה כי היא‬ ‫לא הייתה עוצרת אותי.‬
‫הייתי משמיעה את אותו שיר מאה פעם‬
‫והיא אף פעם לא אמרה לי לכבות אותו.‬
‫הטישו זה כי כשהייתי ילדה לא ידעתי לדלג.‬
‫קים אמרה לי שאחד מהמאפיינים הידועים‬ ‫של ילדים עם אוטיזם זה שקשה להם לדלג.‬
‫אז כדי ללמד אותי לדלג‬ ‫סבתא שלי נתנה לי חבילת טישו.‬
‫היא אמרה, "כשאת דורכת את לוקחת טישו,‬ ‫וכשאת מקפצת את זורקת אותו".‬
‫אז ככה למדתי לדלג,‬
‫ואני זוכרת שכל הסלון היה מכוסה בטישו.‬
‫והיא לא הכריחה אותי לאסוף אותו‬
‫ולא גרמה לי להרגיש רע על זה שעשיתי‬ ‫בלגן ולא שום דבר כזה. וככה למדתי לדלג.‬
‫אז משם הגיע הרעיון של הטישו.‬
‫היא לימדה אותך לזוז בצורה קצבית.‬
‫לאנשים עם אוטיזם יש נטייה לסרבול מוטורי,‬
‫ולכן לא תמיד יש להם‬ ‫יכולת טבעית לנוע לפי קצב מסוים,‬
‫ובגלל זה היה קשה לך לדלג.‬
‫סבתא שלך ממש הדריכה אותך בזה‬ ‫בצורה מאוד ויזואלית עם הטישו,‬
‫והיא הצליחה ללמד אותך לדרוך‬ ‫כשהוצאת את הטישו ולקפוץ כשזרקת את הטישו.‬
‫וברגע שהיא עשתה את זה, את הצלחת.‬
‫וככה באמת צריך לגשת לאנשים עם אוטיזם,‬
‫ללכת איתם בדרך שלהם.‬
‫איזו מתנה קיבלת ממנה.‬
‫- רעיה, אם, סבתא, פלורנס איי. -‬
‫ג'ניפר למדה להיות עצמאית בגיל מאוד צעיר.‬
‫אני לא למדתי עד שאימא שלי מתה.‬
‫- בנט -‬
‫מאוד הסתמכת עליה.‬
‫זה נכון.‬
‫ותמיד רציתי שגם לך יהיה את זה.‬
‫אף פעם לא כעסתי עלייך בקשר לזה.‬
‫אהבתי כל חלק בך.‬
‫פשוט הייתי צריכה עזרה לפעמים.‬
‫איזו מתנה קיבלת ממנה.‬
‫כן.‬
‫- סאות' אורנג', ניו ג'רזי -‬
‫הלו?‬ ‫-היי.‬
‫היי.‬ ‫-תגיעי לעניין.‬
‫מרכז פרלמן רוצים להעלות את המופע שלנו.‬
‫מה לעזאזל?‬ ‫-מה לעזאזל?‬
‫אנחנו נהיה חלק מעונת הפתיחה.‬
‫סוניה קיבלה היום אימייל‬ ‫מביל, המנהל האומנותי.‬
‫- ביל ראוץ', מנהל אומנותי, מרכז פרלמן -‬
‫הוא כתב, "סליחה שלקח לי זמן לענות.‬ ‫הייתה לנו תקופה משוגעת.‬
‫"אנחנו מאוד מעוניינים‬ ‫להעלות את המופע ולעזור לכם לממש את זה.‬
‫"בינתיים, סוניה, תודה‬ ‫שהבאת לנו את הפרויקט היפהפייה הזה."‬
‫זה לא נורמלי.‬
‫זה…‬ ‫-ככה צריך לקרוא לסרט התיעודי.‬
‫"זה לא נורמלי."‬ ‫-כן, ככה אתה צריך לקרוא לו.‬
‫זה מעל ומעבר…‬
‫זה באמת מעל ומעבר‬ ‫לחלומות הכי פרועים שלי, ברצינות.‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫זה מדהים.‬ ‫-לא ידעתי שזה אפשרי בכלל.‬
‫זה משוגע.‬
‫טוב, רק היית צריכה‬ ‫שיקרה לך משהו טראומטי בחיים.‬
‫הדלתות האלה לא נפתחות מעצמן.‬
‫- מרכז פרלמן לאומניות הבמה, ניו יורק -‬
‫טוב, תקפצי.‬
‫אני מדמיינת איך זה ייראה.‬
‫אני מעכלת את זה.‬
‫זה כל כך מגניב.‬
‫אני רוצה שתדע‬ ‫שאני תמיד פה אם אתה צריך אותי,‬
‫אבל שאתה מסוגל להחליט מה אתה צריך בחיים,‬
‫והיום היית צריך אותי, ואני‬ ‫מאוד שמחה לתת לך מרחב שאתה יכול לדבר בו.‬
‫אז אני מאוד מרוצה מזה שביקשת,‬ ‫ואני שמחה שעשית את זה.‬
‫יש לך שאלות אליי?‬
‫כן, יש לי.‬
‫אני אשמח לשבת‬ ‫לדבר איתך על זה אם תרגיש צורך.‬
‫אני רוצה. אני חושב שזה יועיל לי.‬
‫אני אשמח, כן. תודה.‬ ‫-טוב. בטח.‬
‫זה מעודד כי אני יודעת למה אני עושה את זה.‬
‫ואני חושבת שגם אתה.‬ ‫-כן.‬
‫יש סיבה.‬ ‫-כן.‬
‫פשוט… הורים שיודעים שהילדה או הילד שלהם‬ ‫אוטיסטים או אולי נמצאים על הרצף,‬
‫אבל מחליטים לא להכיר בזה‬ ‫אלא פשוט לחכות ולראות אם הם יצליחו להשתלב,‬
‫וזה ממש עצוב כי הילדה או הילד האלה יודעים‬
‫שהם שונים משאר הילדים.‬
‫אז בעצם, בזה שהם מתעלמים מזה,‬ ‫הם מלמדים את הילדים להתעלם מעצמם.‬
‫אני לא אומרת שזה נובע מכוונה רעה.‬
‫זה נעשה מתוך אהבה.‬ ‫-הם חושבים שזה לטובת הילדים.‬
‫אבל בתור מישהי שאובחנה בגיל מאוחר יחסית,‬
‫הלוואי שהייתי יודעת קודם.‬
‫כאילו אני… בהחלט הייתי רוצה לדעת קודם.‬
‫גם אני.‬
‫כן.‬ ‫-אולי תיקחי מאלכס את המצלמה?‬
‫אוקיי.‬ ‫-תצלמי אותו רגע.‬
‫אה, אוקיי.‬ ‫-זה בסדר?‬
‫כן.‬ ‫-היא פועלת?‬
‫היא פועלת. כתוב שהיא מקליטה, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אלכס!‬
‫היו הרבה התפתחויות.‬ ‫-כן.‬
‫שעדיין מתפתחות כרגע.‬ ‫-כן.‬
‫אז סתם תהיתי‬ ‫איך אתה מתמודד עם רכבת ההרים הזאת.‬
‫תגידי משהו.‬
‫אין לי מה להגיד לך.‬
‫אני יודעת. רגע, אתה בלחץ?‬
‫לא. נראה לי שיש דרך יותר טובה.‬
‫אני מרגיש שיש לי מזל שמצאתי אותך…‬
‫אל תזרוק אותי עדיין.‬
‫מתי ואיך שמצאתי אותך.‬ ‫-וואו, איזה יופי.‬
‫או בעצם שמצאנו זה את זה.‬ ‫-כן.‬
‫והסיבה לזה הופכת‬ ‫למשהו שהוא יותר גדול משנינו.‬
‫אני לגמרי מבינה את זה.‬
‫הפכת לחברה מאוד טובה שלי.‬
‫תמצאו את אלכס.‬
‫אבל גיליתי שאנחנו‬ ‫הרבה יותר דומים ממה שחשבתי.‬
‫את יודעת שאני לא אוהב את זה.‬
‫כי את מצליחה להסתיר את זה מכולם כל כך טוב.‬
‫מגיע לך להרגיש מיוחדת בכל גיל.‬
‫אבל אני מרגיש שאני מבין אותך,‬
‫שאני באמת מבין אותך.‬
‫הבנתי שאת…‬
‫מראה.‬
‫עוד מישהו יודע‬ ‫שאתה אוטיסט חוץ ממני ומד"ר גילברט?‬
‫לא.‬
‫אתה החבאת את החלקים שאתה פחות אוהב בעצמך.‬
‫ כן.‬
‫ועכשיו מבקשים ממך לחשוף את החלקים האלה‬
‫שכל החיים התאמצת להסתיר.‬
‫זה היה שלב שבו אני… זה פשוט התפרק בעצם.‬
‫כן, ולפני כמה שנים פשוט קרסתי.‬
‫לא ידעתי מה לעשות.‬ ‫זה היה השלב שבו המצב ממש החמיר.‬
‫זה השפיע על העבודה והמשפחה והחברים.‬ ‫אני פשוט… לא הייתי מסוגל לעשות כלום.‬
‫ואיפה אתה מרגיש את העצב בגוף שלך?‬
‫בכל מקום.‬
‫איבדת את המילים קצת?‬
‫כן. אני מבינה.‬ ‫-כן.‬
‫בשלב הזה לא הצלחתי‬ ‫אפילו להסתכל לאנשים בעיניים ולתקשר איתם.‬
‫למה אנחנו כאלה לדעתך?‬
‫עכשיו יש כמה שאלות שקשורות לתחושות ורגשות,‬ ‫והראשונה היא על אושר.‬
‫מה גורם לך אושר?‬ ‫-המשפחה שלי.‬
‫כן.‬ ‫-היה לי מזל גדול בתחום הזה.‬
‫היי, אימא.‬ ‫-היי, חמוד.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-אתה מסריט?‬
‫- רורי דיסימון, אימא של אלכס -‬
‫כן.‬ ‫-אוי ואבוי.‬
‫תגידי משהו נחמד.‬ ‫-אני אוהבת אותך.‬
‫תודה.‬ ‫-ואני מאוד שמחה בשבילך.‬
‫תודה, אימא.‬
‫אוי, כן, תראו את הבנים של משפחת האמר.‬
‫אני שואב הרבה השראה‬ ‫גם מאח שלי כי אני מעריץ אותו.‬
‫- קרייג האמר, אח של אלכס -‬
‫כי במידה רבה, בזכותו אני מי שאני.‬
‫אני יודעת שאתם מאוד קרובים.‬ ‫-כן, מאוד.‬
‫הוא משוגע.‬
‫ויש את מיגל.‬
‫- מיגל בלנקו, בעלו של אלכס -‬
‫וואו, כמה אני אוהב אותו.‬ ‫אני חושב על זה הרבה.‬
‫אני חושב שאם לא היה לי את מיגל,‬ ‫אם לא היינו נפגשים,‬
‫אני לא יודע איפה הייתי היום.‬
‫אז אני כן חושבת שהאבחנה הזאת מתאימה לך,‬ ‫ושאתה עונה על הקריטריונים שלה.‬
‫מה אתה חושב בקשר לזה?‬
‫האמת שזה לא מה שציפיתי לשמוע.‬
‫איך אתה מרגיש כרגע?‬
‫פשוט לא ציפיתי לזה.‬
‫אני חושב ששומעים הרבה‬ ‫שאנשים אומרים, "אתה לא נראה אוטיסט",‬
‫"אתה לא עושה רושם כזה" או, "מה זה משנה?"‬
‫כי אני יודע שיש אנשים‬ ‫עם אוטיזם ברמה חמורה יותר…‬
‫זה מה שרץ לי בראש,‬ ‫שצריכים את זה יותר ממני.‬
‫אני מרגיש שזה שאני ספציפית קיבלתי אבחנה‬ ‫כאילו אומר שלקחתי אותה ממישהו אחר.‬
‫אני לא יודע למה.‬ ‫-כן.‬
‫כי אני אדם מבוגר,‬ ‫כבר עברתי את החלק הכי קשה.‬
‫זאת תפיסה נפוצה.‬ ‫-כן, בדיוק.‬
‫אחרי שבמשך כל כך הרבה זמן‬ ‫הוכחת שאתה מסוגל לתפקד,‬
‫למה שתרצה תווית?‬ ‫ועוד תווית נוראית כמו אוטיזם?‬
‫למה לך לא להחליט‬ ‫להמשיך להעמיד פנים שאתה אדם נוירו-טיפוסי?‬
‫למה לעזאזל שתחשוף את זה על עצמך?‬ ‫לזה הם בעצם מתכוונים.‬
‫כן, פשוט נמאס לי להעמיד פנים.‬
‫זה מה שצריך להשתנות.‬ ‫-כן.‬
‫- לא אמיתי -‬
‫לא הייתי לגמרי בטוח בקשר לזה,‬ ‫לא ידעתי אם זה מוזר מדי.‬
‫לא, אני חושבת‬ ‫שזה צריך להיות יותר ככה. זה ממש מגניב.‬
‫את יודעת שאני עורך סרטים.‬ ‫-איך היית מתאר את זה?‬
‫זה כמו לנסות לפתור פאזל‬ ‫שיש לו אינסוף פתרונות אפשריים‬
‫ובמקביל לעצב את הפאזל.‬
‫אני מת על זה‬ ‫כי גיליתי מאז שהמוח שלי אישית פשוט בנוי‬
‫בצורה שהוא מעבד ורואה ויוצר דברים אחרת.‬
‫כן.‬
‫הצלחתי בזה כי הייתי אובססיבי לזה לחלוטין,‬
‫אבל גם כי לא הייתי מודע לגבולות שלי.‬
‫לגמרי.‬
‫תדליקו את האור!‬
‫קדימה, האמר!‬
‫כמוך, ברגע שנאלצתי‬ ‫להתחיל להתפרנס מזה באופן מקצועי,‬
‫הרגשתי שאיבדתי את הכיוון שלי כאומן.‬
‫לא הצלחתי להבין‬ ‫את המורכבויות, את הפוליטיקה,‬
‫ולמה אני מאבד אמון בהמון אנשים.‬
‫זה משהו… זאת השלכה‬ ‫שיש לזה עליי שאני לא מרוצה ממנה.‬
‫כן, אני לא יודע על מה אני מדבר.‬ ‫-לא, אתה מסביר.‬
‫יש לי אינסוף אמון באנשים, בצורה מוגזמת.‬
‫אני חושב שמה שהם עושים‬ ‫על פני השטח זאת תמיד הכוונה האמיתית שלהם.‬
‫וזה מכניס אותך למקום שבו קל לנצל אותך.‬
‫זה מה שתמיד יש לי בעיה איתו.‬
‫את יודעת, בדיוק כמוך,‬ ‫אני מסוגל לעמוד בכל דבר,‬
‫אבל בדיוק כמוך,‬ ‫אני נותן את כל כולי ואז אני נשחק.‬
‫לא ידעתי מה זה שחיקה אוטיסטית,‬ ‫אז לא היו לי כלים כדי להילחם בזה.‬
‫כן.‬
‫וגם לא לחבר הכי טוב שלי, ריי.‬
‫יש!‬
‫- ריי לי, אומן דיגיטלי, חבר של אלכס -‬
‫אני שונא להצטלם, אבל בשבילכם אני מוכן.‬ ‫אוהב אתכם.‬
‫היינו כל כך דומים.‬
‫ממש דומים.‬ ‫-כן.‬
‫הבנתי את האופי שלו.‬
‫הבנתי מה מפחיד אותו ומה מכעיס אותו,‬ ‫וגם את איך שהוא הציג את עצמו בפני העולם,‬
‫שזה היה בדרך מאוד שונה.‬
‫חוץ מעם ריי,‬
‫אף פעם לא דיברתי עם אף אחד על שום דבר.‬
‫הוא היה מאוד חברותי.‬
‫אבל הוא עשה את זה כדי לפצות.‬ ‫-טוב.‬
‫כמו עם ג'ן,‬
‫ראיתי צד של ריי‬ ‫שרק מעט אנשים באמת זכו לראות.‬
‫וזיהיתי שם את עצמי.‬
‫הוא הכניס אור. הוא הכניס אור לחיים שלי.‬
‫לפני כמה שנים,‬
‫הוא קפץ מהחלון והתאבד.‬
‫ואני לא יכול שלא לחשוב‬
‫שאם שנינו היינו יודעים אז‬ ‫את מה שאני יודע עכשיו,‬
‫אולי בעזרת הכלים הנכונים‬ ‫הוא היה יכול להגיע למקום טוב יותר.‬
‫- אנשים עם אוטיזם נמצאים בסיכון גבוה‬ ‫בעד פי תשעה למות כתוצאה מהתאבדות -‬
‫בואו נדבר על דברים משמחים.‬ ‫מה חשבתם על הסרט? כי אני שוקל לשנות הכול.‬
‫מה דעתך? כאילו, אני פשוט כל כך מזדהה איתך.‬
‫החוויות שאתה חווה בחיים האמיתיים משנות לך‬ ‫את ההשקפה. אתה אומנם מספר את הסיפור שלי,‬
‫אבל החוויה שלך ונקודת המבט שלך‬ ‫הן חלק מאוד גדול ממה שאתה יוצר‬
‫ולכן גם אתה צריך להיות חלק מהסרט.‬
‫לרוב אתה לא זה שמשתף,‬
‫אתה זה שמציג את מה שמישהו אחר החליט לשתף.‬
‫אז זה פוקוס אחר בשבילך.‬
‫זה פשוט מפחיד.‬ ‫-כן.‬
‫כי במקור לא הייתי חלק מהסרט בכלל,‬
‫אבל זה הסיפור היחיד שיש לנו.‬
‫האמת שאני אף פעם‬ ‫לא מדבר עם אף אחד על שום דבר.‬
‫זה פשוט משהו‬ ‫שאף פעם לא היה לי, גם לא עם מיגל.‬
‫כי תמיד קצת שמתי את זה…‬
‫מה מפחיד אותך?‬
‫הבושה שיש סביב זה, את מבינה? אני לא יודע‬ ‫למה. ממש קשה להתגבר על העניין הזה‬
‫כי אף פעם לא באמת הרגשתי שייך לשום מקום‬ ‫ולכן חיפשתי אישורים מכל מקור אפשרי,‬
‫וזה גרם לי לזה‬ ‫שהיה קל לתמרן אותי והוביל ל…‬
‫זה שעברתי התעללות מינית בתור ילד.‬
‫אוי, וואו.‬
‫אף פעם לא אמרתי את זה בקול.‬ ‫-בן כמה היית כשזה התחיל?‬
‫- 80%-90% ממקרי ההתעללות המינית בילדים‬ ‫לא מדווחים לרשויות -‬
‫אולי חמש או שש לדעתי.‬ ‫-וואו. היית כל כך צעיר.‬
‫כן.‬ ‫-אלכס.‬
‫מה שקשה בהתעללות גם זה שהיא כל כך חשאית.‬
‫למרבה הצער האדם הזה לימד אותך‬
‫להסתיר ולשתוק,‬
‫ולא להיות מי שאתה.‬
‫- ילדים עם אוטיזם נמצאים בסיכון גבוה‬ ‫בעד פי חמישה ליפול קורבן להתעללות מינית -‬
‫ זה יותר שכיח מאשר בציבור הנוירו-טיפוסי.‬ ‫-פחדתי שיחשבו שאני הומו.‬
‫ אוקיי.‬
‫זה היה הפחד הכי גדול שלי,‬ ‫ואני חושב שבגלל זה לא סיפרתי.‬
‫- אנשים עם אוטיזם נוטים להזדהות‬ ‫כלהטב"קים+ בשיעור גבוה בעד פי שישה -‬
‫לא הבנתי את זה‬ ‫אבל העולם אמר לי שלהיות הומו זה רע.‬
‫אבל כשהיית קטן מה פחדת שיקרה?‬
‫שלא יאהבו אותי, ושינטשו אותי.‬
‫עכשיו אני יודע שזה לא היה אפשרי בכלל.‬
‫זה דורש המון אנרגיה, אלכס,‬ ‫להסתיר דבר כזה במשך כל כך הרבה זמן.‬
‫העובדה שלמדתי איך לדבר איתך על דברים‬
‫מאוד הקלה עליי להתחבר למיגל.‬
‫בחיים לא חשבתי שאני אהיה‬ ‫מסוגל לדבר איתו ככה בלי לפחד בכלל.‬
‫זה… זה היה חסר לי מאז ריי.‬
‫אבל עכשיו גם ג'ן‬ ‫ממלאת את התפקיד הזה בשבילי.‬
‫כי אנחנו יכולים לעבד דברים ביחד במקום לבד.‬
‫כשהמצב שלי מחמיר אני פשוט מתחבאת.‬
‫את ואני כל כך דומים בכל כך הרבה דרכים.‬
‫זה הזוי.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫היא רוצה להפסיק לשתות לגמרי.‬ ‫-נכון.‬
‫היא רוצה לעשות את זה כבר המון זמן.‬ ‫-כן.‬
‫יותר מהכול…‬
‫אני מנסה פשוט להמשיך‬ ‫ולהיות אמיצה בקשר להכול ולשתף בהכול,‬
‫זה ממש חשוב לי,‬ ‫אבל זה משהו שאני מאוד מתביישת בו.‬
‫אז אני פשוט מרגישה ש…‬ ‫-כן.‬
‫שהכול… שאני… שאני פשוט מזויפת.‬
‫דיכאון וחרדה הם‬ ‫חלק מהתחלואה הנלווית לאוטיזם.‬
‫הרבה פעמים אנשים‬ ‫גם נעזרים באלכוהול כדי להרגיע את עצמם‬
‫כי הוא יכול לפתוח דלתות‬ ‫ומאוד להקל במצבים כאלה.‬
‫- אנשים עם אוטיזם נמצאים‬ ‫בסיכון גבוה בעד פי שבעה לסבול מהתמכרויות -‬
‫היא בכתה ואמרה שהיא דואגת שאם נישאר ביחד‬
‫היא לא תצליח להפסיק לשתות,‬ ‫ושהיא בחיים לא רוצה שלא נהיה ביחד.‬
‫ונראה לי שזה היה השלב שבו חשבתי…‬
‫"לעזאזל."‬ ‫-"לעזאזל עם זה."‬
‫רק שתדעו שאני אוהב אתכם בלי תנאים,‬
‫ושיכול להיות שאני‬ ‫אחד מהאנשים שהכי מסוגלים להבין.‬
‫אני נמצא כמה צעדים לפנייך.‬
‫זה הכול. זה לא פער גדול.‬ ‫-כן.‬
‫כמו שאת היית עם האוטיזם.‬ ‫-כן.‬
‫רק תדעי שאני פה אם את צריכה תמיכה.‬ ‫-תודה.‬
‫ככל שאתה מדבר יותר אתה מאפשר‬ ‫לאנשים יותר לראות אותך ולאהוב אותך‬
‫וזה עוזר לך להאמין שיש לך ערך,‬ ‫ושיש חשיבות להשפעה שלך על העולם.‬
‫כן.‬
‫"היום יום הולדת…"‬
‫בגלל הדברים האלה‬ ‫כל כך התאמצתי להבין את המוח שלי‬
‫הרבה לפני שקיבלתי את האבחנה הזאת.‬
‫כי אני מת מפחד.‬
‫אני לא רוצה להגיע לשלב‬ ‫שבו אני מרגיש שאין שום אופציה אחרת‬
‫חוץ מלשים לזה סוף.‬
‫בעזרת תמיכה מותאמת אישית, אנשים‬ ‫עם אוטיזם ברמות 3-1 נוטים לשגשג יותר:‬
‫הם עצמאיים, בעלי השכלה טובה יותר, ונהנים‬ ‫מכישורים חברתיים ובריאות נפשית משופרים‬
‫איאן.‬ ‫-מה?‬
‫אני לא רואה אותך.‬
‫לא, תן לי לראות אותך.‬ ‫כדי שאני אדע איפה אתה.‬
‫אז איפה אנחנו?‬
‫- ג'ייקובס פילואו, בקט, מסצ'וסטס -‬
‫בג'ייקובס פילואו.‬
‫הסטודיו הכי יפה באמריקה.‬
‫ספרי לי איפה אנחנו.‬
‫- הכנסייה, סג הרבור, ניו יורק -‬
‫אנחנו בכנסייה בסג הרבור.‬
‫זה חלל קסום.‬
‫הרבה ארגונים תרמו לנו…‬
‫- סטודיו גיבני, ניו יורק -‬
‫לא רק חללים, אלא יותר חשוב מזה, זמן.‬
‫- המתנ"ס ברחוב 14, ניו יורק -‬
‫יכול לקחת שנים‬ ‫להעלות מופע כזה וזה דורש המון משאבים.‬
‫- ההופעה בעיצומה, הכניסה אסורה -‬
‫בתחום האומנותי שלנו ובהרבה מקומות,‬
‫יש מתכון שלא השתנה הרבה זמן שכבר לא עובד.‬
‫ואם נצליח לרכך אותו,‬
‫ולחקור אותו ביחד…‬
‫- לילי שפרד, רקדנית, כוראוגרפית שותפה -‬
‫ולא לחשוב על המצבים האלה‬ ‫כעל פגמים או עיכובים…‬
‫ואולי זה ייקח קצת יותר זמן,‬
‫אבל מה יקרה אם ניקח מספיק זמן‬
‫כדי שהמוחות המדהימים שלנו‬ ‫יוכלו להבין רעיון במלואו?‬
‫איך זה ייראה? זה מה שאני רוצה.‬
‫אצל אנשים עם אוטיזם,‬
‫אחת מהצורות הכי נפוצות של חשחוש‬ ‫זה פשוט לרקוד בצורה מאולתרת.‬
‫אני רוצה להשאיר חלק מהקטעים מאולתרים.‬
‫אני חושבת שחשוב שאפשר יהיה להיכנס ולהגיד,‬
‫"מה אתם צריכים?" ולא, "מה לא בסדר?"‬
‫ג'ן לא מנסה, במקרה שלה, לרפא את זה‬ ‫או לתקן את עצמה. הכוונה היא לעורר מודעות.‬
‫חשוב לי להבהיר שזה הסיפור שלי בלבד,‬
‫ושאין לי שום כוונה‬ ‫לצאת באיזושהי הכרזה גדולה ומקיפה‬
‫על אוטיזם באופן כללי‬ ‫או על החוויה של אנשים אחרים,‬
‫וזה מאוד חשוב כי אוטיזם הוא ספקטרום‬
‫ואנשים זקוקים להרבה סוגים שונים של תמיכה.‬
‫הכניסה של זה,‬
‫אני חושבת שכדאי להבליט יותר את התנועה‬ ‫של האמה כדי להדגיש את ההפסקות. כן.‬
‫אז העובדה שהבנתי שהמוח שלי אף פעם לא ישתנה‬
‫הייתה החלק הכי משחרר.‬
‫- רייצ'ל הוק, מעצבת תפאורה -‬
‫יש למישהו שאלות עכשיו לפני שנתחיל? משהו?‬
‫ כן, יהיה לנו כיף.‬
‫כן.‬
‫- הולנד אנדרוז, מלחינה ומוזיקאית -‬
‫אנחנו עושים ניסיון להשתמש באוצר מילים‬ ‫שמגיע מהקריטריונים האמיתיים של האבחנה,‬
‫ואני חושבת שמאוד מעניין‬ ‫לראות את השפה הנוקשה הזאת‬
‫מוצגת בניגוד לחוויה האנושית.‬
‫כי כשקוראים את הקריטריונים האבחוניים‬ ‫הרשמיים של אוטיזם רואים שהם מאוד נוקשים.‬
‫המילה הראשונה בכל אחד מהמאפיינים היא‬
‫"כישלון, חריגות, אי יכולת, ליקוי."‬
‫אבל כששומעים את הפסיכולוגית שלי‬ ‫מתארת את המאפיינים האלה,‬
‫היא מתארת אותם בצורה כל כך יפה וחיובית.‬
‫אז כשרואים את השפות האלה אחת מול השנייה‬ ‫ובמקביל גם רואים סרטון של ילדה‬
‫רואים שיש פער בין הדברים.‬
‫כן.‬
‫לפעמים יש סתם דברים.‬ ‫-כן, אני מכירה את זה.‬
‫"מה‬
‫"מה עשית‬
‫"כשהשמלה האדומה נהייתה קטנה עלייך…‬
‫"אף פעם לא ביקשתי ממך‬
‫"אף פעם לא ביקשתי ממך"‬
‫הצלחתי!‬ ‫-יש.‬
‫מעולה!‬ ‫-לזה הזמן הזה נועד.‬
‫ספרי לי איפה אנחנו.‬
‫לא שומעים. דברי חזק.‬ ‫-לה הויה.‬
‫לה הויה?‬ ‫-לה הויה? זאת את? אה, היי.‬
‫כן, אנחנו נשמח.‬
‫אנחנו נשמח לבוא לשם‬ ‫לשלושה חודשים. תודה רבה, ביי.‬
‫- תיאטרון לה הויה, סן דייגו, קליפורניה -‬
‫אנחנו נמצאים בתיאטרון לה הויה המפורסם,‬ ‫בחדר החזרות שלנו‬
‫בלה הויה בקליפורניה.‬
‫היום הראשון.‬
‫היום הראשון!‬
‫- פרייס מקגפי, מתופף -‬
‫אנחנו רואים פה את הזיכרון הזה,‬
‫וחשוב לראות את הטרקטור ואת הבובה.‬
‫גם תיאטרון לה הויה‬ ‫רוצים להעלות את המופע שלנו.‬
‫- מריון טלן דה לה רוזה, מעצבת תלבושות -‬
‫זה מופע המחול הראשון אי פעם, לדעתי,‬
‫שעומד להיות חלק מהעונה המרכזית,‬
‫וזה פשוט חלום שהתגשם לזכות לבוא לפה…‬
‫- צ'ה סי, מעצב תאורה -‬
‫לעבור תהליך יצירתי,‬
‫לשחק…‬
‫- ג'נה הנלון, מנהלת במה -‬
‫ולהיכשל וללמוד ולצמוח.‬
‫אוקיי, כולם. יש!‬ ‫-שיהיה מופע מעולה!‬
‫הרגשנו שממש מגבים אותנו ותומכים בנו.‬
‫יש!‬
‫זה מדהים שיש לנו‬ ‫את ההזדמנות הזאת לחלום בגדול.‬
‫זה היה מעולה.‬
‫- אומנות ותרבות, חיים על הרצף -‬
‫וואו!‬
‫תרימי את זה.‬
‫וואו!‬
‫- פרימן -‬
‫הם אפילו אייתו נכון את השם שלך.‬
‫כבר יום חמישי?‬
‫מתי אני יכולה לרקוד שוב?‬
‫- כבר יום חמישי? -‬
‫כשג'ן הייתה קטנה,‬
‫היה לה חוג ריקוד בימי חמישי.‬
‫כבר ביום שני,‬ ‫היא הייתה שואלת, "כבר יום חמישי?"‬
‫מה?‬ ‫-שוב ושוב.‬
‫מה שבעצם אמרתי זה שאני צריכה‬ ‫שיום חמישי יגיע ושאני צריכה לרקוד כל יום,‬
‫אבל בכלל לא ידעתי איך להביע את זה אז.‬
‫מתי אני יכולה לרקוד שוב?‬
‫היא ציפתה לימי חמישי כי אז היה‬ ‫לה פורקן והיא הרגישה תחושת שלווה.‬
‫בימי חמישי היא הרגישה שהכול מסודר.‬
‫כבר יום חמישי?‬
‫אז אני חושבת שזה פשוט מקסים.‬
‫כבר יום חמישי?‬
‫מה קורה היום?‬
‫זה ערב הפתיחה שלנו בתיאטרון לה הויה‬
‫וזאת הפעם הראשונה שלנו מול קהל.‬
‫מה עובר לך בראש עכשיו?‬
‫אני פשוט כל כך גאה בנו,‬ ‫ואני לא מאמינה שעברו שלוש שנים.‬
‫כן.‬ ‫-אתה מבין?‬
‫נראה לי שאני אהיה יותר אמוציונלית‬
‫אחרי המופע כשאני‬ ‫סוף סוף אראה את כל האנשים שאני אוהבת.‬
‫אני גם לא יודעת כמה אנשים יבואו הערב.‬
‫"20, 19, 18, 17, 16, 15, 14, 13…"‬
‫- בכורה עולמית, תיאטרון לה הויה -‬
‫"12, 11, 10, 9, 8, 7, 6…"‬
‫זה פשוט משוגע. מה אנחנו עושים?!‬
‫"שלוש, שתיים, אחת"‬
‫בתור מישהי שלאחרונה אובחנה כאוטיסטית,‬
‫אני מגלה מחדש את עצמי‬ ‫ואת הזהות שלי כאומנית‬
‫בזמן אמת, בזמן שהמופע מתגבש.‬
‫אני אסירת תודה על זה שיש מקומות‬ ‫כמו מרכז פרלמן ותיאטרון לה הויה.‬
‫אני מאוד מעריכה את הסיכון שהם מוכנים לקחת‬
‫כי הרבה מאוד יצירות אומנות נוצרות‬
‫בדרכים שהן לא שגרתיות‬ ‫או שהן בלתי ניתנות להגדרה.‬
‫זה מרגיש כל כך גדול.‬
‫אני כל כך גאה בך.‬
‫תודה. אני אוהבת אותך.‬
‫גם אני אוהב אותך.‬
‫בוקר טוב, ג'ן.‬
‫בואי נתחיל.‬
‫מושלם!‬
‫ראית שכולם קמו כשאמרת?‬
‫כן, אנשים רקדו.‬ ‫-כן, אנשים רקדו.‬
‫כל הכבוד.‬
‫אני גאה בך, מותק.‬ ‫-אני כל כך אוהבת אותך.‬
‫כמה מזל יש לי.‬
‫אני אסירת תודה על זה שאת חלק מהחיים שלי.‬
‫אוי, אלוהים.‬
‫שלושתנו ביחד זה כמו המם הזה של ספיידרמן.‬ ‫את אוטיסטית. רגע, אתה אוטיסט. רגע.‬
‫אני יודעת.‬
‫אוי, פאק!‬
‫טוב.‬
‫אלכס, אנחנו חייבים ללכת. צריך לבחור לוק.‬
‫ואני אחזור לאשר איתך.‬ ‫-אני מגרשת אתכם.‬
‫פשוט תקראי לי, אני פה קרוב.‬
‫מעולה.‬ ‫-אוהבת אותך, מותק.‬
‫זאת הפעם האחרונה שתצטרכי לראות אותי.‬ ‫-כן, בטח.‬
‫ביי. היה כיף.‬ ‫-ביי. היה נהדר. ממש כיף.‬
‫כשפנית אליי בקשר לפרויקט הזה,‬
‫לא ידעת שזה יהפוך‬
‫לסרט שמתמקד באוטיזם.‬
‫לא.‬
‫היית רוצה שתיוולד לך ילדה אוטיסטית שוב?‬
‫כן.‬
‫באמת?‬ ‫-הייתי רוצה שאת תיוולדי לי שוב.‬
‫היית רוצה שאני איוולד לך שוב?‬ ‫-כן.‬
‫והיה יכול להיות נחמד‬ ‫לגדל אותך עם קצת יותר מודעות,‬
‫אבל גם בלי, הייתי עושה את זה שוב מההתחלה.‬
‫שלום, אהוב שלי.‬
‫היי, אימא.‬ ‫-תן לי נשיקה.‬
‫אני חייב להגיד שמאז שאיבדתי את ריי,‬
‫חוץ ממיגל,‬
‫העובדה שיש לי אתכם‬ ‫ושאני יכול לדבר אתכם על דברים כאלה‬
‫הייתה מאוד משמעותית בשבילי.‬
‫כן.‬
‫כי אין לי את זה עם…‬
‫- אואהו, הוואי -‬
‫אף אחד אחר.‬
‫גם אם כל זה היה נגמר היום,‬
‫אם לא היה מימון לסרט,‬ ‫אם לא היינו ממשיכים איתו, לדעתי הוא עדיין…‬
‫מילא את התפקיד שלו.‬
‫הוא הציל לג'ן ולך את החיים.‬
‫זה נשמע קצת דרמטי, אבל במקרה שלי זה נכון.‬
‫- יום השנה למותו של ריי -‬
‫לחיי האהבה והחיים.‬ ‫-לחיי האהבה והחיים.‬
‫אין חרטות.‬ ‫-לא.‬
‫החיים מתחלקים לשני חלקים,‬ ‫לפני האבחנה ואחרי האבחנה.‬
‫לפנה"א ואחה"א.‬ ‫-כן. לגמרי.‬
‫זה אפילו לא הפרק הבא, זה ספר חדש לגמרי.‬ ‫-כן.‬
‫יש יותר אנשים שמפענחים את הסיפור שלהם‬
‫ושמשתפים מידע ושיש להם גישה למידע‬
‫ושמזדהים עם חוויות של אנשים אחרים,‬ ‫במקום לפתוח ספר לימוד.‬
‫כן.‬
‫עשיתי קצת מחקר‬
‫על טיפול בתנועה עבור אנשים עם אוטיזם,‬
‫ואני מאוד מתרגשת‬ ‫מאיך שזה ישנה את הדרך שבה אני מלמדת.‬
‫כן, יש לי הרגשה שזה יקרה באמת.‬
‫אם משתפים בזה אנשים אחרים,‬ ‫זה עוזר גם להם להבין‬
‫שהם יכולים ליישם את זה באומנות שלהם‬ ‫או בעבודה שלהם כדי להגיע למצב של איזון.‬
‫אני חושבת שיש המון דוגמאות‬
‫לאנשים שחיו בביטחון‬ ‫בתוך הקהילה של עולם המחול,‬
‫שיכול להיות שאחרת לא היו‬ ‫להם כאלה חיים מלאים ושלווים.‬
‫אני רואה את זה אצל התלמידים, ובעיקר אצל‬ ‫התלמידים שאני מרגישה חיבור מיוחד אליהם.‬
‫זה סיפור מדהים.‬
‫אצל אלה שאולי זקוקים לזה‬ ‫יותר ממה שהם חושבים.‬
‫שמחתי לתמוך בך ולעזור לך.‬
‫- הבכורה בניו יורק,‬ ‫מרכז פרלמן לאומנויות הבמה -‬
‫היית כל כך נדיבה ותומכת ונהדרת‬
‫שאני לא מסוגל לבטא עד כמה…‬
‫עד כמה זה היה מיוחד‬
‫פשוט… בשבילי ובשביל ג'ן.‬
‫אני לא יודע איך להודות לך.‬
‫אוי, אלכס.‬
‫אבל הייתי רוצה להיות מטופל שלך.‬
‫הייתי רוצה לשלם לך קצת.‬
‫טוב, אלכס, אתה יודע‬ ‫שבחיים לא הכול סובב סביב כסף.‬
‫- כניסה לבמה -‬
‫אני מרגישה שזכיתי.‬
‫אני מרגישה שזכיתי כשקיבלתי את האבחנה.‬
‫- מוקדש לריי -‬
‫תרגום כתוביות: דנה עומר‬