Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
-Jeste li dobro? -Da.
-Je li vam ovo prvo dijete? -Da.
Dobro.
Ovo su djetetovi otkucaji srca.
Ovo je djetetov abdomen.
Ovdje je desni bubreg,
lijevi bubreg,
kralježnica,
trtica, lumbalni dio kralježnice,
leđa, rame, lakat.
Dijete ima puno osobnog prostora.
OSOBNI PROSTOR
Ovo je djetetova glava.
Ovo je obris lubanje, gledane odozgo.
Ovako izgleda mozak.
Anatomija je normalna. Dijete je dobre veličine.
Želudac, kralježnica, mokraćni mjehur, bubrezi, srce.
Koliko vidim, dijete se normalno razvija.
NORMALNO
ŠTO JE NORMALNO?
ŠTO SE SMATRA TIPIČNIM ILI NORMALNIM?
NEURODIVERGENTAN - PRIDJEV KOJI SE RAZLIKUJE U NEUROLOŠKOJ FUNKCIJI
OD ONOGA ŠTO SE SMATRA TIPIČNIM ILI NORMALNIM.
33 GODINE POSLIJE
Bok, ljudi!
Zdravo.
Imamo malo vremena pa…
Mnogi će od vas uskoro diplomirati.
U svijetu vas čeka puno nepoznanica.
Sad imate potrebu svugdje tražiti savjete.
Morate sve proučiti da odlučite što ćete dalje.
Samo vas želim podsjetiti na to da ste vi unutra.
Okrenite se sebi i vjerujte u sebe
jer se u vama krije više odgovora nego što mislite.
Bojim se.
Nisam znala da će biti ovako teško…
što sam sve to doznala o sebi.
OSOBNI PROSTOR
Želiš li me nešto pitati?
Da.
Ali u nekom sam trenutku shvatila
da je opasno biti znatiželjan i postavljati pitanja.
Deset i jedan…
Ljudi moraju shvatiti
da neki drukčije doživljavaju svijet.
No taj je fantastičan pogled na svijet divan.
Da mi oduzmu ples, ne bih više znala tko sam.
Ali zato ovo sve mijenja.
Reci mi više o tome.
Nešto se promijeni kad potvrdiš
i definiraš iskustva i osjećaje koje oduvijek imaš.
Onda to postane puno stvarnije.
Uvijek mi se činilo da nešto nije kako treba.
Sad mi se sve čini drukčije.
Tri su područja s poteškoćama.
Prvo, komunikacija. Drugo, socijalizacija.
Treće, repetitivno i stereotipno ponašanje.
Imaš sva tri pokazatelja.
Moram to vidjeti tijekom vremena u tvom dosadašnjem životu i ranom razvoju.
Čovjekova osobnost ima neurobiološku podlogu,
koja se formira u ranom djetinjstvu i zadržava se do kraja života.
Ispunjavaš kriterije za poremećaj iz spektra autizma.
Poremećaj iz spektra autizma složen je neurorazvojni poremećaj
koji uključuje trajne poteškoće u socijalnoj interakciji,
govoru i neverbalnoj komunikaciji te restriktivno ili repetitivno ponašanje.
Dijagnoza poremećaja iz spektra autizma obično se postavlja u ranom djetinjstvu.
Učinak i simptomi poremećaja kod svakoga se drukčije manifestiraju.
Želiš li me nešto pitati?
Trebaš li što?
Samo osjećam…
Osjećam olakšanje, na neki način.
Ne mogu ni zamisliti.
Danas sam službeno dobila dijagnozu.
„Prvi stupanj poremećaja iz spektra autizma. Treba potporu.”
JENNIN MUŽ/PRODUCENT
Spakiraj se.
Da se spakiram?
-Da. -Kamo idem?
Na putovanje.
Zaboravljam da ne voliš metafore.
To uopće nisam shvatila.
Javilo mi se puno osjećaja…
Čudno, kao da nemam povjerenja u svoj um i svoje misli.
Kao da…
Kad čitam o osobinama
nekoga s poremećajem iz spektra autizma prvog stupnja,
čini mi se da čitam o svom životu.
Sve mi je jasno i mogu se itekako poistovjetiti s tim.
No već u idućem trenutku imam osjećaj da sam to umislila, da nije stvarno
ili da samo tražim brzo rješenje.
Čudno je, natežem se sama sa sobom.
Ali danas sam službeno dobila dijagnozu.
Osjetila sam da mogu odahnuti
i upoznati sebe.
Mislim da nikad nisam zapravo imala
mogućnost ili priliku za to.
S jedne strane, to me opterećuje, ali s druge ipak…
obećava.
Zahvalna sam
što imam priliku iskusiti ovo.
Zašto se onda bojiš?
Sudjelovanje u dokumentarcu za mene je najgora noćna mora.
Moram komunicirati s nekim
na tako osobnoj razini…
Vjerujem Alexu, ali ne volim kad radim nešto u što se ne razumijem.
Ali znaš odgovor.
Jer nekoć nisi znala raditi sve ovo što danas znaš.
Kako si uspjela prevladati strah u tim trenucima?
Ne znam gdje sam. Što se događa?
-Drago mi je. -Također.
-Ovo je Ian. -Bok, Iane. Ja sam Alex.
Smatram da ispravno postupam.
Zato ću to učiniti.
Ovo je James.
-Vidi ti to. -Kakav pogled!
-Pravi frajer. -Da.
I legenda osobno.
-Ta slika… -Moj prvi nastup.
-A tek ruka… -Znam.
-Smijem li ti staviti mikrofon? -Da.
Ovo mi je stresno i zato što ne znam kako se snima dokumentarac,
kako ti radiš…
-I ti snimaš mene. -Da, snimam.
Pokušavam snimiti nju, njezin svakodnevni život.
I odlično ide.
Čudno je zato što nitko koga sretnem ne zna za ovo.
A usto još razmišljam i o snimanju pa…
Ovo je ludo.
Sve je…
Svaki je dan novo iskustvo.
Poludjet ćeš.
Vidi ti to!
Toliko sam hrabra
da samo radi plesa radim nešto
što ne bih mogla raditi samo kao ja, Jenn.
-Poput ovoga što sad radimo. -I ja.
To vrijedi za puno toga u mom životu.
To je u srži svake interakcije,
svake prilike i svakog posla.
Mislim: „Ne želim to raditi.”
Odmah me obuzme tjeskoba.
Ali ipak to učinim.
I ja sam takav.
Ovaj je projekt drukčiji.
Iskreno, još ga nisam definirao.
Okosnica je moje karijere prikaz reakcije publike na nastup.
No oduvijek želim istražiti
što nastup pruža samom umjetniku.
Razumijem.
Tako sam došao do psihoterapije pokretom.
To je samo učena formulacija koja znači
„komunikacija plesom kad riječi nisu dovoljne”.
-Slažem se. -S time se suočavam.
PRIJE ŠEST GODINA
-Tebe sam se prve sjetio. -Naravno.
Znam da je prošlo šest godina, ali javio sam ti se
jer pratim tvoju karijeru otkako smo snimili onaj spot.
Mislim da je sudbina što sam ti se nakon toliko godina javio
baš onaj dan kad si dobila dijagnozu.
Još ne mogu vjerovati. Bizarno je.
Večer prije doputovao sam iz L. A.-a.
Sutra je trebala ići liječniku. A onda je stigla e-poruka.
-Da. -Na konzultacijama je bilo nevjerojatno.
Što te privuklo izvedbenim umjetnostima i plesu?
Prije sam na to pitanje odgovarala…
da sam jednostavno osjetila poziv
i zaljubila se u to.
Osjećam da je to moja svrha
i da se time trebam baviti u životu.
To je moj talent.
Tako se povezujem s ljudima.
Tako mogu pomoći ljudima.
Ali uvijek sam imala osjećaj
da me nešto vodi prema takvom životu.
I dalje donekle imam taj osjećaj.
Ali mislim da sam zapravo
postala opsjednuta plesom, možda samo zato što sam autistična.
To mi je pomagalo,
a tek sad otkrivam kako točno.
Dobro. Vidjet ćemo kako će se to razvijati.
Možemo početi polako, tako da te pratim.
-Dobro. -Vidjet ćemo hoće li se to razviti.
Počnimo.
DOBRO DOŠLI U STUDIO RIPLEY-GRIER
PLESNI CENTAR GIBNEY
ŠKOLA MARTHE GRAHAM
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest…
I jedan, dva…
Bravo, Barry!
Pet, šest…
To!
Da, raširi se.
Imate puno prostora.
Tako.
Pogled naprijed. Da vas vidim.
U početku mi je ples bio najvažniji.
Ali već godinama…
Otvarate se poput cvijeta.
…to za mene više nije terapija.
U jednom trenutku ples me počeo iscrpljivati više nego što me ispunjavao.
To!
Kad vas gledam kako plešete,
ako vam ne vidim oči,
ne mogu se povezati s vama.
Uspješno zarađujem radeći ono što volim.
Ali pokret mi već dugo ne donosi radost.
I dalje napredujem u karijeri,
ali više mi ne pruža užitak.
No i dalje se trudim radi učenika.
To! Tako treba. Idemo, ljudi!
Teško mi je naći okolnosti u kojima danas uživam u plesu.
Shvaćam da si dijelom izgubila užitak.
Imam veliku sreću što mogu živjeti od onoga što volim.
No to je i prokletstvo
jer se može dogoditi da više ne uživaš u onome što voliš.
Teško je kad adrenalin popusti.
To jako utječe na nas jer naporno treniramo
i jer smo jako motivirani.
Disciplinirana sam,
ali volim kad se vidi plesačev trud.
Ne sviđa mi se kad izgleda previše savršeno i glatko.
Želim vidjeti trud. Osobito kod žena.
Želim vidjeti vašu snagu i trud.
Ali to je teško.
Ovo je za mene legendarno mjesto.
Odrasla sam u Idahu, usred ničega.
Čitala sam o Stepsu u časopisima o plesu.
Gledala sam upravo ovaj studio.
Silno sam željela biti ovdje.
A sada sam ovdje s vama.
Okružena sam poznatim licima, ljudima koje godinama poznajem.
Jako sam zahvalna na tome.
-Divni ste. -Volimo te!
Pet, šest, sedam, osam…
Simptomi moraju biti prisutni u ranom razvojnom razdoblju,
ali ne moraju se jasno manifestirati
dok zahtjevnost društvenih interakcija ne premaši ograničenja
ili ih osoba maskira strategijama naučenim kasnije u životu.
OSOBA MOŽE MASKIRATI SIMPTOME KASNIJE U ŽIVOTU.
Jennifer!
-Bok! -Pozdravi!
-Hajde! -Bok!
Samo pogledaj.
-Hajde! -Bok!
Pa dobro, što je tebi?
Pozdravljam vas sa svog najdražeg mjesta na svijetu.
Ovdje sam sretna.
Obožavam biti ovdje.
Sad je 13 h u utorak.
Ovo mi je druga kupka danas.
Ovo je jedan od onih dana.
Što osjećaš?
Samostimulativno ponašanje ili stimming
oni su pokreti kojima netko regulira svoje stanje.
Sve što nekomu pomaže da regulira svoje stanje
ubraja se u stimulativno ponašanje.
Lijepi prsti.
Kad si bila mlađa,
mislim da si se stimulirala vrtnjom.
Roditelji su ti govorili da plešeš.
Završi svoj ples.
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam.
Pet, šest, sedam, osam.
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, osam.
Možeš li brže njihati kukovima?
PLESAČ / JENNIN NAJBOLJI PRIJATELJ
-Tako. -Bravo.
Spusti.
Druga strana.
Prekrasno.
Korak! Korak, korak, pet! Korak, pet! Udarac, udarac, pet!
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, osam.
Dobro? Da sad probamo s glazbom?
Jedan, dva.
Jedan, dva, tri, četiri, pet, šest, sedam, osam.
Hipersenzibilnost ili hiposenzibilnost na osjetilne podražaje
ili neobičan interes za senzorne aspekte okoline.
Očiti nedostatak reakcije na bol i temperaturu.
Negativna reakcija na određene zvukove ili teksture.
Pretjerano njušenje ili diranje predmeta.
Vizualna fascinacija svjetlima ili pokretima.
Jesi li dobro?
-Da. -Zašto uživaš vući taj štap?
Osjećam nagon da to učinim.
Zbog vibracija u ruci i zvuka.
Osjećam se povezano.
Poteškoće u socijalnoj interakciji manifestiraju se na razne načine.
I poteškoće u senzornoj integraciji.
Sretan rođendan, draga Jennifer
Je li presvijetlo?
Vizualni podražaji, zvuk, tekstura…
Oprosti. Obriši to o hlače.
-Jennifer, prestani. -Fuj!
-Vrati se u auto.
Previše toga moram shvatiti.
-Jesi li dobro, Jenn? -Previše mi je to.
Doslovce sam se isključila. Osjećam se ludo.
Zato pusti da ja dovršim kupnju.
Ali htjela sam se zabaviti i da zajedno biramo stvari.
Kao da su mi munje bljeskale u očima. Vidjela sam bljeskanje.
Jarku svjetlost.
Imala sam osjećaj da mi se mozak raspada.
I to trajno.
Osjetila si preopterećenje.
Mislim da je tvoj osjetilni sustav već jako dugo preopterećen.
Moraš naći način da se nosiš s time.
Ali to nije uvijek zdravo.
To ti treba u tom trenutku
da se smiriš i obradiš te podražaje.
-Što je? -Jako mi se pije pivo.
Loše je. Jer sam s 13 g. počeo piti.
Opijanje mi je u genima. To je koma.
Razumijem.
Natoči i meni.
Kad su podražaji preintenzivni ili obrasci ne zadovoljavaju tvoje potrebe,
svijet postane izazovan i problematičan.
Kad odrasteš, samostimulativno ponašanje prestane.
Izbaci to iz sebe.
Osjeti to. U redu je. Prepusti se osjećajima.
Zato što je drugima neugodno zbog toga.
Ili osjećaš da te osuđuju.
Zato je jako važno da se možeš regulirati,
oporaviti i na zdrav način uspostaviti ravnotežu.
Plesom sam prikrila stimming.
Moraš naći ravnotežu, sredinu i svoj mir.
Ili se možeš povući u prostor u kojem se osjećaš sigurno.
U djetinjstvu sam to često radila.
Napravila bih neki kutak za sebe.
To može biti mjesto na kojem nalaziš utjehu i ugodno se osjećaš.
Boravak u prirodi jako smiruje.
Ondje možeš provoditi puno vremena i samo postojati.
-Spreman? -Da!
Prekrasno. Što kažeš?
Sviđa mi se.
I meni.
-Volim te. -I ja tebe.
Isključi cijeli svijet.
-Je li to ruka ili kuk? -Sve je sjebano. Svejedno je.
Je li to sportska ozljeda?
Da. Plesačica sam.
-Dr. Borowski će uskoro doći. -Dobro.
Premalene su mi.
-Premalene su. Trebam veće. -Da ti vidim guzu.
-Okreni se. -Ne.
-Igrajmo se sestre i doktora. -Ne, hvala.
-Je li slomljena? -Karijera mi je završila?
Privucite koljeno prema mojoj ruci.
To je…
Da.
-Dobro. -Jako me boli kad podignem nogu.
Dobro.
Nastavila sam plesati. Sve je bilo dobro.
-Kao uvijek. -Naravno.
Ovih dana u životu samo plešem iako me sve boli.
Vidim nekoliko problema.
Čini se da je fleksor kuka upaljen.
Predlažem da sad napravimo MR.
Želim provjeriti je li to potencijalni prijelom zamora.
Što ako se pogorša? Nastupa za Marthu Graham.
Uza sve to, uskoro je i državno natjecanje.
Fizikalna terapija…
Na tim radionicama sudjelovat će 250-400 ljudi…
Bit će naporno.
Inzistiranje na toma de sva bude isto.
Nefleksibilnost pri odstupanju od rutine.
Ritualizirani obrasci ili verbalno i neverbalno ponašanja.
-O čemu razmišljaš? -Mislim da ovo nije zanimljivo.
Što snimaš?
Meni je zanimljivo.
Pakiraj se.
Nije me zabavno gledati.
-Želiš li povesti Jamesa? -Da bar mogu!
Jenn se pakira i nije sretna.
O čemu razmišljaš?
Trenutačno joj nije dobro.
Teško se snalaziš jer ne znaš što trebaš raditi,
odakle da počneš, kako da komuniciraš i razgovaraš,
kako da razumiješ tuđe stajalište i emocije.
Moraš obraditi kontakt sa svakim čovjekom,
njihove pojedinačne osjećaje, osobna iskustva.
Moraš procijeniti što se događa u društvu.
To je velik izazov kad pomisliš na to
koliko se netko mora kognitivno angažirati da to percipira.
Za tebe je pritisak u socijalnim interakcijama jako velik i puno ih je.
FINALE PLESNOG NATJECANJA
Vaš je poziv preusmjeren na govornu poštu.
Bok. Ovdje Alex. Ostavite poruku.
Alexe, ovdje sam. Vodim radionice.
Ali ne znam zašto se ne mogu povezati sa svojim tijelom.
Pokret volim, između ostalog, i zato što je prolazan.
Čim se dogodi, već je prošao.
Sretnija sam kad se više krećem.
Ali uopće se ne želim kretati.
Ne znam što se događa.
Plesači, dođite na podij ako sudjelujete u radionici.
Kako da motiviram te klince kad ne mogu ni sebe?
Kad ćeš doći?
Ne smiješ me snimati dok spavam.
Budna si.
Laku noć.
Bok.
Moraš plesati ispred prozora. To je jako dobar prizor.
Ovako?
Vidim tvoju siluetu. Izgledaš kao Beyoncé.
Da bar!
Uvijek tražim kadu.
Zato su me smjestili u ovu zgradu.
-Jer ovdje imaju kade? -Da.
Sinoć sam imala napadaje panike.
Što je baš glupo jer sam spremna.
Bavim se ovim više od deset godina.
-Da. -Ali nikad mi nije…
Postaje mi sve teže, a ne sve lakše.
-Zbilja? Zašto? -Ne znam. Valjda…
Nije mi sve lakše. Kao da…
Više očekuju od tebe?
Ne da očekuju, nego…
Nikad ne radim svoj posao samo reda radi.
Stalno pokušavam raditi nešto novo.
-Da. -Pa…
-Želiš li to raditi samo reda radi? -Ne.
Sad samo zajedno udahnimo.
Izdahnite.
Prisjetite se zašto ste ovdje.
Jesi li prestao piti?
-Da, jesam. -Dobro.
-Prije oko tri godine. -Dobro.
Zašto si prestao piti?
Morao sam.
Želim da se prepustite pokretu.
Neka pokret počne iznutra prema van i neka bude samo vaš.
Želim prestati piti, ali teško mi je.
Želim da tomu pristupite velikodušno
i velikodušno u to unesete dušu.
Ne zamarajte se sobom. Utječimo jedni na druge.
Shvaćate li?
Shvatila sam da sam počela piti na faksu
kad sam bila prisiljena sudjelovati u socijalnoj interakciji.
Upravo tako.
Uvijek sam se oslanjala na to kao pomoć.
I ja.
Puno je bolje bez toga, ali nije lakše.
Da. I ja se dvoumim.
Mislim da samo želim završiti s tim.
Da.
Želim završiti s tim.
Pet, šest, sedam. Idemo.
Jedan, dva, tri, četiri.
Natrag,
naprijed, opet.
Tri, četiri.
Natrag,
naprijed, opet.
To je mnogo više od pokreta.
Volim kad vidim borbu.
Naprijed. Opet.
Tri, četiri. Natrag.
Naprijed, opet.
-Koliko dugo radite zajedno? -Deset, 11 godina.
Opet.
Tay znam otkako je imala 12 g.
-Koliko imaš sad? -24.
Radim koreografije za nju otkako je imala 12 g.
Tri. Tako.
Ovdje je tvoj fokus najvažniji.
Tri, četiri.
Natrag,
naprijed, opet.
Jedan, dva, tri, četiri.
Natrag,
naprijed, opet.
Tri, četiri.
Natrag, naprijed, opet.
Jedan, dva, tri, četiri. Natrag…
Simptomi klinički značajno negativno utječu
na socijalnu, poslovnu i druge važne funkcije života osobe.
Jedan, dva, tri, četiri.
Natrag, naprijed, opet.
Tri, četiri. Natrag, naprijed, opet.
Jedan, dva, tri, četiri, pet…
Jenn, jesi li dobro?
Osam…
-Danas ne želiš ići na probu? -Želim, samo sam…
Osjećam se ludo.
Zašto se osjećaš ludo, dušo?
Ne znam.
U redu je ako te katkad uhvati panika.
Čini se da sve češće ima napadaje panike.
I to već ujutro na početku dana.
Samo smo ležali na kauču. Poticao sam je da diše.
Pripremio sam joj kupku.
Malo sam plesao u gaćama.
Pokušao sam šokirati njezin mozak tim strašnim prizorom.
Nasmijao sam je, ali nije potrajalo.
Kako se osjećaš?
Osjećam da nemam kontrolu.
Osjećaji mi naviru brže nego riječi.
-Da. -To je teško.
Da.
Ne shvaćaš da se sve to događa u tebi
i forsiraš se dok to ne izađe na vidjelo,
a onda se pitaš što se dogodilo.
Oduvijek je tako, ali se o tome nije govorilo.
-Da. -Da.
-Ne mogu definirati taj osjećaj. -Da.
Samo je golem.
Mislim da joj je ovo previše. Ne znam kako to podnosi.
Boli.
Boli me kad dišem.
Malo će vas zapeći.
Bravo, dušo. Bravo.
Jenn je imala autoimunu reakciju.
Otkrili smo da ima žučne kamence.
Hitno mora na operaciju da ih uklone.
Trenutačno se prilično loše osjeća.
Silazimo.
Sve je u redu. Ovo ne možeš kontrolirati.
Idem u White Plains zbog Alexa.
On je u bolnici, na Hitnoj,
a njegov suprug Miguel na poslovnom je putu.
Idem k njemu da vidim je li dobro.
Bok.
Kakav par!
-Hej. -Da.
-Hej. -Što se događa?
I ja sam u bolnici.
Posjetila bih te da i ja nisam išla pod nož.
Upravo sam došao u Alexovu kuću.
Pomogao sam mu da se smjesti. Primaju ga u bolnicu.
To jest, primili su ga u bolnicu.
Poslali su ga na MR mozga. Trenutačno nije pri sebi.
Mislim da se nije samo prenapregnuo.
Mislim da se boji.
Miguel se žuri natrag, sutra će doći.
Ovo se dogodilo netom nakon Jennine hitne operacija žučnog mjehura.
Sad je teško ljudima do kojih mi je najviše stalo.
-Želiš li vidjeti moje rezove? -Naravno.
Ovuda su izvukli žučni mjehur.
Zanimljivo.
Prekrasan si.
Jesi li uključio filtar?
Ne.
Oboje smo isti tjedan bili u bolnici.
Samo sam vas htio vidjeti.
Imali smo nekoliko teških tjedana.
Ian se zaštitnički ponaša prema nama.
Kako si? Kako se osjećaš?
Jučer i danas imala sam fizikalnu terapiju.
Izvodim lagane pokrete. Zapravo, samo hodam.
Zanimljivo je da smo u istoj situaciji
jer i ja samo pokušavam ravno hodati.
Prijatelju.
Što se događa?
Imam nešto što se zove… Kako ono, Iane?
Guillain-Barré.
Guillain-Barré, lijepo zvuči.
Organizam doživi pretjeranu autoimunu reakciju.
Imunosni sustav napada živčane stanice koje pokreću mišiće.
To ti poremeti propriocepciju.
Da. Nemam pojma što to znači, ali da.
Tijelo kaže: „Jebeš to! Napast ću sve redom.”
I pretjera.
Može te paralizirati.
Uvijek govorimo o povezanosti uma i tijela.
To ti malo promijeni perspektivu
jer moraš odlučiti što ti je doista važno
i ostvariti to.
-Da. -Dok još možeš.
Slažem se.
PLESAČ/JENNIN NAJBOLJI PRIJATELJ
Da, nastavi.
To mi se sviđa.
U djetinjstvu sam se uvijek osjećala udaljeno od svoje obitelji,
kao da me ne razumiju.
Zato mi moja izabrana obitelj sada tako puno znači.
Jako se dugo poznajemo.
-Kamo ideš? -Gore.
-Koliko visoko? -Jako visoko.
Šest, sedam, osam, idemo.
Što se radosti tiče, ako si dopustiš
da se ponovno posvetiš onomu što te veseli,
ponovno ćeš osjetiti tu radost.
Nađi ono što voliš, razgovaraj s ljudima koji u tebi bude radost, okruži se njima,
pokušaj se zabaviti i opet otkrij zabavu u onome što radiš.
Puno je to informacija koje trebam shvatiti.
-Hoćeš li biti dobro? -Uvijek.
-Žao mi je. -U redu je.
-Tako je, kako je. -Da.
Bez padova nema ni uspona.
Imaš li me sad potrebu nadahnuti citatima?
Da.
Koje bi citate ljudi trebali čuti?
Znaš…
Oduvijek mislim, a ovo sam sâm smislio…
Budi promjena koju želiš vidjeti u svijetu.
-Dubokoumno. -Da.
Budi promjena koju želiš vidjeti u svijetu.
Ako pokretom pričaš svoju priču i izražavaš svoje osjećaje,
onda mislim da se time sada trebaš baviti.
Znam što trebam učiniti.
Želim prenijeti poruku.
Tako znam da i dalje želim plesati.
Ples je svakako dio tebe.
Po tome jasno znaš što trebaš učiniti za sebe.
Svijet oko sebe i svoje mjesto u njemu oduvijek tumačim plesom.
Puno sam toga naučila.
Želim to podijeliti sa svijetom.
Vrijeme je da nešto stvorim.
Ponovno ćeš naći tu radost.
Počnimo.
Možeš ti to!
PRVI DAN PROBA
Uživaš!
Mogućnosti su beskonačne
Kakve su?
Beskonačne!
A mi smo?
Savršeni.
Mi smo savršeni ljudi u savršenom prostoru
Dostojanstveno mu odajemo počast
I…
To!
Sve što pridonesete je čarobno, predivno i suđeno.
Hvala svima što ste pristali.
Pripremimo predstavu.
Da.
Želiš li nam možda reći kako si došla do te spoznaje?
Kad sam shvatila da se to odnosi na mene,
bila sam u potpunosti neupućena
u to što je točno autizam.
Potpuno neupućena.
Mislim da većina vas zna priču.
Shvatila sam da sam možda autistična
gledajući Alexovu dokumentarnu seriju o Amy Schumer.
Pratio je Amynu trudnoću i nastanak stand-up specijala.
Ali pojavio se i Amyn muž Chris.
Tijekom snimanja je dobio
dijagnozu poremećaja iz spektra autizma.
U dokumentarcu je to prikazano kao da se to iznenada dogodilo.
Voljela je tog divnog tipa.
No imali su problema u komunikaciji.
Otišli su liječniku.
Kad sam gledala tu epizodu,
shvatila sam da sam i ja autistična.
Nikad mi to prije nije palo na pamet.
Gledala sam te kako govoriš
i kako tvoja obitelj govori o tebi.
Još ne znam zašto točno.
Ali shvatila sam da se mogu poistovjetiti s tobom.
Primijete da si drukčiji, ali ti to nikad ne kažu.
Ako ste s nekim tko je u spektru, morate ga voljeti zbog toga.
Otkrila sam to o sebi
jer je netko drugi hrabro ispričao svoju priču.
Zato radim ovu predstavu.
Kad sam to osvijestila, cijeli mi se svijet otvorio.
U većini situacija kad nešto shvatiš,
osobito nešto tako važno,
osjećaš se kao da ti se cijeli svijet ruši.
Ali ti si osjetila da ti se svijet otvorio.
Mislim da je prelijepo
kad imaš potrebu znati da je ono što osjećaš i vidiš stvarno
i da je tvoj mozak takav.
Jedna je od osobina osoba s autizmom, osobito prvog stupnja, maskiranje.
To ide ruku pod ruku.
Ta ideja da „ne smiješ” biti svoj,
pa ti u naviku uđe da se maskiraš u različitim situacijama.
S vremenom se to nakuplja
dok to ne počneš i nesvjesno raditi.
Kad shvatiš da to radiš i želiš prestati,
gotovo je nemoguće.
Trudiš se otkriti tko si ispod svega toga,
ali i to ti se čini nemoguće.
Imamo snimke još od Jennina ultrazvuka.
Njezin je otac sve snimao.
Možeš li mi reći što to pripremate?
Teško je to objasniti.
Pokušavamo napraviti analizu Jennine dijagnoze.
Prikazati kako je preživjela oslanjajući se na pokret
i kako je stvorila vlastiti vokabular
samostimulativnim ponašanjem, tikovima i tjeskobom.
Kad sam bila mala, uživala sam kad mi se vrtjelo u glavi.
Onda bi sve drugo nestalo.
To je analiza evolucije
vokabulara pokreta, čijeg stvaranja nije bila svjesna.
Može se reći da se instinktivno krećem,
a zatim se osvrnem na te pokrete
i mogu razumjeti što sam tada osjećala.
No uspjela si plesom regulirati svoje ponašanje
još kad si bila mala, mahala rukama i vrtjela se.
Vrti se!
To je postalo pozitivno.
Mislim da si se plesom na razne načine povezala
s ljudima iz svijeta plesa koji su ti poželjeli biti prijatelji.
Zato što ste imali zajedničke interese.
Zavrti me!
To mi je bilo jako zanimljivo.
Kad sam to radila,
ljudi su govorili da plešem.
Povezala si se ponavljanjem pokreta.
Mislim da komuniciraš plesom
i njime si se povezala s mnogima jer se ne moraš koristiti riječima.
I tijelom možeš nešto reći.
Ti si individua i gledaš druge individue
koje se bolje snalaze u socijalnoj interakciji,
ali ne vide svijet tako lijepo kao ti.
To treba slaviti, a ne na to negativno gledati
jer je to prekrasno.
Dr. Kim…
-Znam. Ona… -Možemo li razgovarati o dr. Kim?
Jako je to lijepo rekla da umiri
nekoga tko je dobio novu informaciju,
koja mu doslovce može promijeniti život.
-Tako. -Savršeno.
Sonya je oduvijek sa mnom, u poslu i privatnom životu.
Ova predstava ne bi postojala bez naše suradnje.
Rekla mi je na mom krovu.
Mislila sam da je…
Rekla je: „Moram ti nešto reći.” Jebote!
Jako se uozbiljila.
Pitala sam te: „Jesi li trudna?
Odustaješ li od plesa? Što sam učinila?”
-Imala sam puno pitanja. -Da.
-Rekla sam: „Autistična sam.” -Reagirala sam: „Aha!”
-Da. „Aha!” -Aha!
„Jebote! Dobro. Što sad?”
Zato je ovo ludo.
Nije stvar u samoj dijagnozi ni u tome što sam autistična,
nego što to nisam znala u svoje gotovo 34 godine.
SONYIN STUDIO - PRIJE 15 G.
Puno smo toga zajedno prošle. I to je dio ovog iskustva.
Između ostalog, i problemi u našem prijateljstvu i na poslu.
Voljela bih da sam to znala
jer, da sam bila svjesna toga,
mogla sam joj pomoći i olakšati joj život.
Bilo bi joj malo lakše.
Nisam znala.
U tome je stvar.
Ako ne znaš, onda nemaš odakle početi.
-Onda nemaš izgleda. -Da.
Ludo je što si tužna i žao ti je,
a upravo me ti najbolje razumiješ.
To je ironično.
Zajedno kreirajmo ovu predstavu.
Zajedno.
Ne prilazi mi, rasplakat ću se.
Volim te, ali gubiš razum
Izvest ću to kao da je ovo mjuzikl
Možda onda nećeš plakati
Osjećam da sam izgorjela.
Nikad mi nije bilo ovako loše.
Doslovno se nisam mogla pomaknuti.
Zato mislim da se sve ovo i stvaranje ove predstave odlično poklopilo
jer se osjećam neusporedivo drukčije od onoga kako sam se prije osjećala.
Ako se sad ne pozabavim time,
mislim da bih mogla poludjeti.
-Da. -Znaš?
Moram upoznati sebe ovdje gdje se osjećam kao kod kuće.
Kao nekad.
Inače ne znam hoću li se moći vratiti.
Volim ove ljude. Oni su mi obitelj.
Smiruje me kad čujem Kim i vidim njih u ovom prostoru.
Hvala vam svima koji ste ovdje.
Imam osjećaj da se život i umjetnost susreću
na sjajan način, što još nisam doživjela.
Vidjela sam da se to događa drugima, ali ne i meni.
To je zbilja super.
Jenn, mogla bi nam ti to pustiti.
Dakle, to je sve, ukratko.
Želiš li me nešto pitati?
-Da. -Dobro!
-To je uzbudljivo. Pusti opet. -Da.
Dakle, to je sve, ukratko.
Želiš li me nešto pitati?
To bi mogao biti ključ svega, jebemu.
-Da. -„Da, želim.
Evo mojih pitanja.” Doslovce.
Odlično. Ponovi. Bravo, Jenn!
Želiš li me nešto pitati?
Sviđa mi se. Nastavimo.
Vidi ovo.
Kosa mi se lomi.
Gubim jako puno kose.
Vidi ovo.
Slomljena je.
I kosa mi ispada.
Što mi se događa?
Koliko će mi dugo biti ovako?
Ne osjećam se dobro.
Želiš li razgovarati s Alexom?
I on ima takvih problema.
Alex.
Što?
Nazvat ću Alexa.
Još se ne javlja?
Čekam da me Alex nazove.
Dobro.
Bok. Alex je!
-Bok. -Bok.
-Gdje si ti? -Što se događa?
Opet sam bio u bolnici.
Što se dogodilo?
Isto što i prije.
To je užasno. Zašto?
Imam oblik Guillain-Barréa koji se zove Miller Fisherov sindrom.
Stalno se vraća, uvijek iznova.
Kako je to moguće?
U mom slučaju,
ne znaju što ga točno uzrokuje,
osim psihičkog i fizičkog stresa.
Ali nešto se slično događa otkako znam za sebe.
Kako to misliš?
Zbilja ne razumijem.
-Ali ovo je dio nečeg većeg. -Želiš li razgovarati o tome?
Ovo utječe na mene tako da ne mogu funkcionirati fizički i psihički.
Možeš li to malo pojasniti?
Uvijek sam shvaćao što je depresija
jer sam bio u dubokoj depresiji.
Nisam to znala.
Čuo sam za tjeskobu, ali nisam shvaćao što je to točno.
Kad sam shvatio što to točno znači,
shvatio sam da je to moje uobičajeno stanje.
Meni je zapravo uvijek tako.
Tako dugo patim od depresije i tjeskobe
da nisam bila svjesna toga da patim
jer sam mislila da je život jednostavno takav.
I ja.
-Da. Godinama uzimam lijekove. -Da.
Malo mi ublaže tegobe,
ali i dalje me jako obuzme tjeskoba.
I dalje me jako svlada depresija.
Ne možeš biti zdraviji.
-Da. -Puno vježbaš.
I ne piješ.
Što bi više trebao raditi, jebemu?
-Da. -I svejedno se tako osjećaš.
Pa, zapravo,
mislim da vam to sad mogu reći.
Nedavno smo doznali da imam…
bipolarni poremećaj.
I to utječe na mene
puno više nego što želim priznati.
Moj imunosni sustav podivlja
i onda mi tijelo jednostavno otkaže.
I meni.
Šuplja sam.
-Da. -Prazna.
-Nema ničega. -Da.
-Nije nam cilj da eliminiramo te epizode. -Da.
Radimo na tome da ih prihvatimo i integriramo u svoj život.
-Ne bih li ja trebao tješiti tebe? -Razumijem.
Ali kad znaš da nisi sâm i da nisi ti kriv,
katkad je dovoljno da kreneš dalje.
Hvala ti što me slušaš.
Najteže je to naglas reći.
Ti mi to olakšavaš.
Ti i ja još puno toga moramo shvatiti.
Osjećaš li sada tugu ili olakšanje?
Ne, samo osjećam da se mijenjam.
Mijenjam se i osjećam se tužno…
ali dobro.
JENNIN SOLO NASTUP 1998. G.
Kakve promjene osjećaš?
Mislim da se samo opraštam
od svog dosadašnjeg doživljaja sebe.
Jennifer je odlikašica. Voli školu i obožava ples.
Nada se da će, kad odraste, postati slavna plesačica.
Jennifer želi zahvaliti svojoj obitelji na potpori.
Jako ih voli.
Bila sam opsjednuta time.
Uvijek sam bila i uvijek ću biti.
Sviđalo mi se što sam se posvetila napornom radu i plesu.
Može li se reći da te ples smiruje?
Da.
Mislim da ništa drugo ne postoji.
Ali dogodi se da zanemarim sve svoje potrebe.
U svijetu plesa
stalno si okružen ljudima koji ne održavaju ravnotežu u životu.
Jer to je kultura…
forsiranja.
Ponašaš se tako da se forsiraš do iznemoglosti.
Doista sam izgorjela.
Kad govorimo o izgaranju,
ta poluga ili prekidač kod osoba s poremećajem iz spektra autizma općenito
uvijek ide do samoga kraja.
Naučila si se forsirati
dok se ne srušiš na pod.
Kako mogu znati kad sam završila?
Jer i kad sam završila
Uvijek imam još posla Još posla
Još
Osjećam se ludo.
Osjećam se ludo. Kao da ne znam…
ništa.
Bojim se.
I…
Nisam znala…
da će biti ovako teško…
kada doznam sve to o sebi.
Nemam vremena čekati
Ni razmišljati
Kako mogu znati?
Promjena se dogodi kad prepoznaš
i definiraš iskustva i osjećaje koje oduvijek imaš.
Onda to sve postane puno stvarnije.
Idi
Teško je jer si jako umorna.
Kad razmišljaš tako da ideš na sve ili ništa, tako se i ponašaš.
Sklona si tomu da ideš u krajnost.
Kao da se u potpunosti iscrpiš,
a tijelo ti kaže: „Samo malo. Moramo stati.”
Nastavi, idi, idi
Kako ti je kuk?
Jako je loše.
Radim sve što bih trebala, ali ništa ne pomaže.
Sad se već bojim.
Pomaže li ti išta?
Iskreno, od tinejdžerske dobi osjećam kroničan bol.
Tu.
Još posla, idi
Jesi li kad išla na krvne pretrage
da provjeriš je li riječ o autoimunoj reakciji?
O tome smo već razgovarale,
ali PSA je povezan s autoimunim bolestima.
Moji markeri za lupus bili su…
visoki.
Kod tebe je drukčije nego kod mnogih drugih plesača.
Imaš i drugu dijagnozu, autoimunu bolest.
Znam da stres može izazvati reakciju.
Sada se ne brini zbog novca.
-Ne želim opet sama producirati predstavu. -Nećeš.
Pogotovo onu u kojoj nastupam.
Nismo dobili najveću potporu za koju smo se prijavili.
Ušli smo u najuži krug.
To je uvijek koma jer sad moramo iznova prikupljati sredstva.
Naučili su te da trpiš bol.
Naučili su te da trpiš neugodu.
Što da radim?
Onda me sve to svlada.
Još
Želim se usredotočiti na jedno.
Sve osim moje predstave, podučavanje i koreografija,
nisu samo uputni poslovi.
I u tome dajem sve od sebe.
Ali previše se trošim.
Nemam vremena čekati
Nemam vremena razmišljati
Nemam vremena osjećati
Trebam li raditi više?
Radit ću više
Raditi više
Jako se iscrpljuješ dok to proživljavaš i otkrivaš sebe.
Zato i kažeš:
„Puno sam toga prošla i samo želim mir.”
Trudim se da se svaki dan angažiram bez obzira na to znam li što radim ili ne.
Idi
Što bih još trebala raditi?
Trebam li više raditi?
Trebam li?
Jesi li pod stresom zbog troškova života?
Ne želim se više brinuti za to kako ću platiti naše troškove.
Možemo otkazati tvoju predstavu
jer nipošto ne bi trebala raditi predstavu za druge,
za vanjski svijet, Sonyju, Alexa ili…
Ne radim to zbog njih. Želim raditi tu predstavu.
Ali samo to želim raditi. Ništa drugo ne želim raditi.
Onda ostvarimo to.
Trebam li raditi više?
Radit ću više…
Moraš se osloniti na mene.
Ništa mi ne prepuštaš. Sestre smo.
-Kako imaš kapaciteta za to? -Opsjednuta sam.
Opsjednuta sam plesom.
Opsjednuta sam idejama i željom da mojoj posestrimi bude bolje.
Osloni se na mene, sruši se. Poduprijet ću te.
Radim ovo samo zato da to podijelim s drugima.
Potičeš promjenu.
Najvažnije mi je da ovo vide oni ljudi koji to trebaju vidjeti.
To je puno ljudi.
Naći ćemo način.
Predstave će biti. Mogu to vizualizirati.
Znam to u dubini duše.
Ne znam gdje će to biti i kad, kako će se to dogoditi.
Mnogo toga u mojoj karijeri nije baš zdravo za mene.
Da, bilo je sjajno, ali ne bih to svakomu preporučila.
Posebno sam se zainteresirala za to.
Ples mi je pomogao.
Čega se najviše bojiš
kad razmišljaš o tome da se odseliš iz grada?
-Sad kad znaš da će se to dogoditi. -To je puno promjena odjednom.
I ne znam što me čeka u budućnosti.
Prodajemo svoj dom iz snova
jer više ne možemo pokriti troškove.
Ne možemo si ga priuštiti uz ovo čime se želim baviti.
Odlučila sam otkazati sve što sam trebala najesen raditi.
Ne znam što će biti. Ovo još nisam radila.
Odbila sam posla u vrijednosti od 50 000 dolara.
Rekla si 5000, ne 50 000, zar ne?
Posao vrijedan 50 000 dolara
Ovo je dobar osjećaj!
Dobro. Živjeli!
Živjeli! Više si ne mogu priuštiti hlače.
Nemam pojma što će biti dalje osim te predstave.
Kao da idem jedan korak unatrag da bih mogla ići naprijed.
Oni su poput nas, dušo.
-Dva ulična štakora? -Iz Jerseyja.
-Dva štakora sele se u Jersey. -Ti si deblji.
Ja sam deblji?
Nećemo više pješice dolaziti do ovog pogleda.
Nećemo.
Čak i ako ne uspijemo,
bit će nam bolje nego da i dalje ovdje gledamo patke u prolazu.
U ravnoj liniji.
Svaka ptica svome jatu leti.
-To je ravnoteža. -Da.
Možda ćeš svojim radom unijeti promjenu u svijetu plesa što se tiče toga.
Kad si sportaš, važno je truditi se, ali važno je i odmarati se.
Važna je i prehrana i ravnoteža.
Psiha, zdravlje, osjećaji… Sve je to dio cjeline.
Kad sve to uravnotežiš,
mislim da ćeš imati fenomenalan nastup.
Da, želim otkriti kako je to.
Hvala, Jennifer.
Sviđa mi se to.
Još to nisi spoznala, ali trudiš se.
Najbolja je ona umjetnost koju nisi svjestan da stvaraš.
Samo si uvijek prisutan u njoj.
I ja, poput Jenn, gledam svijet drugim očima.
Počinjem shvaćati zašto sam se uopće povezao s Jenn,
zašto se ona povezala sa mnom i zašto smo tako brzo…
Pokušavam se nositi s time
što sam bio jadan i nikakav klinac 1990-ih
i prerano previše pio.
Samo sam potiskivao probleme, glumio da sam jak i gurao dalje.
Moram se udaljiti od tog Iana, što mi jako teško pada.
I to još dok ona proživljava sve ovo.
Jako me boli glava.
Gdje su ključevi?
Jesam li ih imala?
Odmah se vraćam.
Čini se da je pod stresom.
-Sad mu je teško. -Dobro.
Ovo mi je posljednja kupka u našem stanu u New Yorku,
ali mislim da je sve u redu.
Na neko se vrijeme selimo u Jersey.
Ne znam na koliko dugo, zapravo.
Ali prvo…
Odvedi me kući
Dugotrajne poteškoće u društvenoj komunikaciji
i međuljudskim odnosima u raznim životnim situacijama.
Odrasla si na prekrasnom mjestu,
gdje si se osjećala sigurno i ugodno.
Boravak u prirodi umiruje.
Jenn!
Kvragu!
Takva okolina manje zahtijeva od tebe
da reagiraš na podražaje i reguliraš svoja osjetila.
S jedne mi je strane puno toga jasnije,
a s druge se osjećam poput adolescentice.
Kao da ponovno prvi put doživljavam svijet.
Odmah sam osjetila želju da otkrijem odakle to potječe.
To me zbunjuje jer ovdje ima puno ljubavi,
ali nema izgleda za dobru komunikaciju.
Tako se osjećam.
Ali duboko u sebi osjećala sam da moram otići.
Da.
Ništa nisam osjećala kad sam otišla od kuće.
JENNINE STVARI
Poteškoće u neverbalnoj komunikaciji u društvenim situacijama.
Postoji razlika između toga kad nekoga voliš i trebaš.
Nikad me nisi zapravo trebala.
Mama.
JENNINA MAJKA
Nije istina.
Jennifer, možeš li reći: „Sretan Majčin dan”?
Majčin dan.
Da.
Kad sam bila mala, često su mi govorili da sam sebična.
Zašto me odguruješ?
Da sam previše ratoborna.
Da mi nije stalo do moje obitelji.
Povjerovala sam u to.
Kada dobiješ dijagnozu,
saznaš da je to genetski poremećaj, da se prenosi unutar obitelji
i počneš promatrati svoju obitelj.
-Sad sam se zamislio. -Oprosti.
Ne mogu je kontrolirati.
Odgojena sam tako da smjesta poslušam majku.
Meni se to nikad nije dogodilo.
Čini se da sve proizlazi iz komunikacije.
-Da. -Tako sam se osjećala s mamom.
Ne mogu komunicirati s tom osobom.
Osjećam se kao da sam luda.
Govoriš mi: „Zašto to moraš znati?
Čemu uopće služi dijagnoza?
Što će to promijeniti? Koga je briga?”
Ne razumijem tvoj svijet
jer ga nisi podijelila sa mnom.
Nisam te mogla pustiti u svoj svijet jer je velik dio nedostajao.
Poteškoće u socijalno-emocionalnoj recipročnosti.
Zašto pregledavaš ove stvari?
Prikupljam novac za svoju predstavu.
-Želiš prodati te lutke? -Zanima me za koliko se prodaju.
Svaka nagrada predstavlja velik trud.
Hvala Bogu na plesu jer sam odrasla u jako malom gradu.
Nije bilo puno prilika. Ljudi ne odlaze odavde.
Tvoja mama kaže da bi loše završila da nije bilo plesa.
Jako bi loše završila.
Kad vidim Idaho, jasno mi je.
Cijelo stanovništvo nikad nije imalo pristup psihološkoj pomoći.
O tome se ne razgovara.
Ovdje nije ugodno biti…
Dolazim!
…drukčiji na bilo koji način.
Jenn se nije uklapala u taj grad.
To je jako malen grad.
Kad sam bila mala, imao je oko 700 stanovnika.
-Kako se zove tvoj grad? -Star.
Ovo je radosnica u kojoj su ispunjene dvije stranice.
„Ponašanje. Osam mjeseci.
Želiš se igrati sa starijima, ne s vršnjacima.
U ovoj si dobi jako neovisna i voliš se prepirati.
Katkad se pitam hoću i izdržati dan.
Vrlo si inteligentna. Znaš napisati svoje ime i brojiti.
Katkad se čudim tvom vokabularu.”
„Puno vrišti.”
Piše li to?
-Pusti! -Dobro. Skini to.
-Pusti! -Dobro.
Ne…
„Najvažnije je da te volimo više nego što smo mogli zamisliti.
Divno si dijete, ni za što te ne bih mijenjala.
Ti si tako odrasla djevojčica.
21. veljače 1991.”
Poteškoće u ostvarivanju, održavanju i razumijevanju odnosa.
Kažu da je autizam genski poremećaj.
Ovo je disfunkcionalno.
Prepoznaješ se u svojoj braći, sestrama i obitelji.
-Onda se uklapa, zar ne? -Mi smo obitelj.
Sve to što otkrivam u stvarnom životu
događa se dok pripremam predstavu.
Podigni lutku da je svi vide.
Ono što otkrivam u svom životu
lijepo se i prirodno odvija preda mnom na pozornici.
Medo? Gdje je medo?
Gdje je medo?
Mislim da je kod tebe.
Gdje je medo?
-Slatka je. Nije me vidjela. -Zna puzati, sjećaš se?
Idealno bi bilo da izvučem jako puno toga.
Da.
Tako da mi pod nogama bude cijela hrpa kad završim.
Da.
Možeš li reći nešto o ovome?
-Što ti znači? -Da.
To je kuća Robbynine mame.
Bok, bako!
Sjećam se da sam se u bakinoj kući igrala.
Osjećala sam se slobodno.
Ku-kuc!
Instinktivno je znala
da mi treba dopustiti da neprestano ponavljam neku aktivnost.
Osjećala sam se slobodno jer me nije sprječavala.
Stotinu bih puta pustila istu pjesmu.
Nije mi govorila da prestanem.
Rupčići simboliziraju to što nisam mogla skakutati.
Kim kaže da je to uobičajeno za autističnu djecu,
da im je teško skakutati.
Baka me naučila skakutati tako što mi je dala kutiju rupčića.
Rekla je: „Napraviš korak, izvučeš rupčić i baciš ga kad poskočiš.”
Tako sam naučila.
Sjećam se da je cijeli dnevni boravak bio pun rupčića.
Nije me tjerala da ih pokupim
i nije se ljutila što sam napravila nered.
Tako sam naučila skakutati.
Tako se rodila ideja o rupčićima.
Naučila te da se krećeš u ritmu.
Autistične osobe često imaju poremećaje koordinacije.
Ne kreću se uvijek ritmično.
Zato ti je bilo teško skakutati.
Baka ti je pomogla da to naučiš
vizualnim pomagalima poput rupčića.
Uspjela te naučiti da skakućeš
tako što si izvlačila rupčiće i bacala ih pri skoku.
Kad ti je to pokazala, naučila si.
Tako se dopre do ljudi s poremećajem iz spektra autizma.
Tako što govoriš njihovim jezikom.
Dala ti je predivan dar.
SUPRUGA - MAJKA - BAKA
Jennifer je jako rano naučila biti samostalna,
a ja tek kad mi je mama umrla.
Oslanjala si se na nju.
Jesam.
To sam i tebi željela.
Nikada ti to nisam zamjerala.
Voljela sam sve u vezi s tobom.
Samo mi je katkad trebala pomoć.
Dala ti je predivan dar.
Da.
-Halo? -Bok.
-Prijeđi na stvar.
Perelman će financirati našu predstavu.
-Koji kurac? -Koji kurac?
Nastupat ćemo u sklopu prve sezone.
Sonya je danas dobila e-poruku od Billa, umjetničkog direktora.
Piše: „Oprostite što kasno odgovaram. Bilo je kaotično.
Svakako računajte na nas. Želimo financirati predstavu.
Sony, hvala ti što si nam ponudila ovaj prekrasni projekt.”
Ovo nije normalno.
-Ovo… -Dobar naslov za dokumentarac.
-Ovo nije normalno. -Tako ga trebaš nazvati.
Ovo je puno bolje nego što sam mogla zamisliti, zbilja.
-Da, super. -Da.
Nisam znala da je ovo uopće moguće.
Ovo je ludo.
Eto, dovoljno je da ti se dogodi nešto traumatično.
Ne možeš samo tako otvoriti ta vrata.
CENTAR ZA IZVEDBENE UMJETNOSTI PERELMAN
Skoči!
Zamišljaš kako će to biti.
Upijam dojmove.
Ovo je baš kul.
Znaj da sam uvijek ovdje ako me trebaš,
ali i da možeš i sâm reći što ti treba u životu.
Danas si me trebao
i drago mi je što sam ti pružila mogućnost da govoriš.
Drago mi je što si me pitao.
Želiš li me nešto pitati?
Da, želim.
Rado ću razgovarati s tobom o tome.
Da, mislim da bi mi to bilo korisno.
-Hvala. -Dobro. Naravno.
To me motivira jer znam zašto to radim.
-Mislim da i ti znaš. -Da.
-Znamo razlog. -Da.
Neki roditelji znaju da im je dijete autistično ili u spektru,
ali ne žele tražiti dijagnozu,
nego čekaju da vide hoće li se snaći.
To je jako tužno jer to dijete zna
da nije isto kao druga djeca.
Dakle, ako to ignoriraš, učiš ga da ignorira sebe.
Ne kažem da je to zlonamjerno.
-Čine to iz ljubavi. -U interesu djeteta.
Ali ja sam dobila dijagnozu kasnije u životu
i voljela bih da sam ranije znala.
Jako bih voljela da sam to ranije znala.
I ja.
-Da. -Zašto ne uzmeš kameru od Alexa?
-Dobro. -Malo ti snimaj njega.
-Dobro. -Može?
-Da. -Uključena je?
-Da, snima. Zar ne? -Da.
Alexe!
-Puno se toga događa. -Da.
-Još se događa. -Da.
Pitam se u kojoj si ti sad fazi.
Reci nešto.
Nemam ti što reći.
Znam. Jesi li pod stresom?
Ne. Mislim da postoji bolji način.
Imam sreću što smo se upoznali.
Nemoj me još baciti.
-Kad i kako smo se upoznali. -Lijepo.
Našli smo jedno drugo.
I to s razlogom, koji postaje važniji od nas oboje.
Potpuno te razumijem.
Postala si mi jedna od najbližih prijatelja.
Alex iz spota.
Shvatio sam da smo puno sličniji nego što sam mislio.
Ne sviđa mi se ovo.
Jako dobro to skrivaš od svih drugih.
Nisi prestar da se osjećaš posebno.
Ali uspio sam te upoznati.
Onakvu kakva si zapravo.
Shvatio sam da si za mene poput zrcala.
Zna li još tko osim mene i dr. Gilbert da si autističan?
Ne.
Skrivaš one dijelove sebe koji ti se ne sviđaju.
Da.
A sad se od tebe traži da razotkriješ one dijelove sebe
koje cijeli život skrivaš.
U jednom sam se trenutku slomio.
Prije nekoliko godina povukao sam se u sebe.
Nisam znao što da radim. Bilo mi je jako loše.
To je utjecalo na moj posao, obitelj i prijatelje.
Ništa nisam mogao raditi.
Gdje u svom tijelu osjećaš tugu?
Svugdje.
Gubiš riječi.
-Da. -Razumijem.
Tad ne mogu gledati ljude u oči i komunicirati s njima.
Što misliš, zašto smo takvi?
Neka pitanja povezana su s emocijama.
Prvo je pitanje o sreći.
Što te usrećuje?
-Moja obitelj. -Da.
Što se toga tiče, imam sreću.
Bok, mama.
-Bok, dušo. -Kako si?
-Snimaš? -Da.
-Ajme. -Reci nešto lijepo.
-Volim te. -Hvala.
-Presretna sam zbog tebe. -Hvala, mama.
Pogledajte braću Hammer!
Brat me nadahnjuje jer mi je oduvijek uzor.
Puno sam toga pokupio od njega.
-Znam da ste jako bliski. -Da, jako.
Lud je.
A tu je i Miguel.
Jako ga volim. Puno razmišljam o tome.
Da nemam Miguela, da se nismo upoznali,
ne znam što bi bilo sa mnom.
Mislim da je to prava dijagnoza. Ispunjavaš sve kriterije.
Što misliš o tome?
Iskreno, nisam to očekivao.
Kako se sad osjećaš?
Nisam to očekivao.
Ljudi često kažu: „Ne izgledaš kao da si autističan.
Ne bi se reklo.” Ili: „Zašto je to važno?”
Znam da ima ljudi u spektru kojima je teže.
Tako razmišljam. Njima više treba pomoć.
Dobio sam dijagnozu, a imam osjećaj da je oduzimam drugima.
-Ne znam zašto. -Da.
Kad odrasteš, izađeš iz najtežeg razdoblja.
Ljudi često tako misle.
Nakon što si tako dugo dokazivao da si sposoban,
zašto želiš tako užasnu etiketu kao što je autizam?
Zašto ne bi i dalje živio kao neurotipična osoba?
Zašto bi se, zaboga, tako razotkrio?
-To zapravo govore. -Dosta mi je pretvaranja.
-To se mora promijeniti. -Da.
Jeste li spremni?
Tu sam oklijevao.
-Nisam znao je li prečudno. -Ne. Mislim da treba više toga.
Baš je fora.
Znaš da sam montažer.
Kako je to?
Kao da slažeš slagalicu s bezbroj kombinacija
dok istodobno dizajniraš slagalicu.
Sviđa mi se to jer sam otkrio da moj mozak funkcionira tako
da drukčije obrađuje, vidi i stvara.
Da.
Uspio sam jer sam bio potpuno opsjednut time,
ali i jer nisam bio svjestan svojih granica.
Shvaćam.
Zapali!
To, Hammere!
Isto kao ti, preživljavanje sam pretvorio u karijeru.
Kao umjetnik sam osjetio da sam izgubio svrhu.
Nisam razumio kompleksne odnose, politiku
i izgubio sam povjerenje u mnoge ljude.
Nisam zadovoljan tim ishodom.
-Ne znam što govorim. -Objašnjavaš mi to.
Beskompromisno vjerujem u ljude.
Ozbiljno shvaćam njihove riječi i ponašanje.
I tako se dogodi da te iskorištavaju.
S time se uvijek mučim.
Isto kao ti, u stanju sam sve izdržati.
No, isto kao ti, gorim sve dok ne izgorim.
Nisam znao kako to izgleda kad si autističan i što da radim.
Da.
Nije znao ni moj najbolji prijatelj Ray.
To!
Mrzim kad me snimaju, ali sve za vas. Volim vas!
Bili smo jako slični.
-Jako slični. -Da.
Znao sam kakav je.
Znao sam čega se boji, što ga ljuti i kako se predstavlja,
što je bila posve druga slika.
Osim s Rayem,
nikad ni s kim ni o čemu nisam razgovarao.
Bio je vrlo društven.
-Ali kompenzirao je. -Dobro.
Kao i s Jenn,
vidio sam Raya onako kako ga je malo ljudi vidjelo.
I vidio sam sebe.
Bio je zraka svjetlosti u mom životu.
Prije nekoliko godina
oduzeo si je život skočivši kroz prozor.
Ne mogu a da ne pomislim,
da smo obojica tada znali ovo što sad znam,
možda bi izabrao bolji put da je imao prave alate.
AUTISTIČNE OSOBE DO DEVET SU PUTA SKLONIJE SAMOUBOJSTVU.
A sad o veselim temama. Kako ti se sviđa film?
Razmišljam o tome da sve promijenim.
O čemu razmišljaš? Jako se dobro razumijemo.
Tvoja će ti iskustva promijeniti perspektivu.
Premda pričaš moju priču,
tvoje iskustvo i stajalište
jako je važno u ovom projektu.
I ti moraš biti u njemu.
Ti obično ne govoriš o sebi,
nego pokazuješ ono što je netko drugi odlučio reći o sebi.
Moraš promijeniti fokus.
-To me plaši. -Da.
U početku nisam trebao sudjelovati.
Ali to nam je jedina priča.
Nikad ni s kim ni o čemu ne razgovaram.
Nikada to nisam radio, čak ni s Miguelom.
Uvijek sam to stavljao…
Čega se bojiš?
Sramim se. Ne znam zašto.
Jako mi je teško prijeći preko toga
jer se nikad nigdje nisam doista uklapao.
Tražio sam odobravanje gdje god sam mogao.
Zato sam bio laka meta za manipulaciju poput…
seksualnog zlostavljanja djece.
80-90 % SLUČAJEVA SEKSUALNOG ZLOSTAVLJANJA DJECE NE PRIJAVI SE.
-Koliko si godina imao kad je počelo? -Oko pet ili šest, mislim.
Bio si jako malen.
-Da. -Alexe.
Nezgodno je što se zlostavljanje odvija u tajnosti.
Nažalost, ta te osoba naučila
da to trebaš tajiti i šutjeti, da ne smiješ biti svoj.
AUTISTIČNA DJECA PET PUTA SU PODLOŽNIJA SEKSUALNOM ZLOSTAVLJANJU.
Puno je češće nego kod neurotipičnih osoba.
Bojao sam da će svi misliti da sam gej.
Dobro.
Toga sam se najviše bojao i mislim da sam zato šutio.
AUTISTIČNE OSOBE…
Nisam to shvaćao.
…ŠEST SE PUTA ČEŠĆE IDENTIFICIRAJU KAO LGBTQIA+.
Poručivali su mi da je loše biti gej.
No kad si bio mali, bojao si se?
Da me neće voljeti i da će me napustiti.
Sad znam da to nije dolazilo u obzir.
Kada takvo što tako dugo čuvaš u sebi, to te jako iscrpi, Alexe.
S tobom učim razgovarati o tome
i zato se puno lakše mogu povezati i s Miguelom.
Nisam očekivao da ću moći ovako bez straha razgovarati s njim.
To mi je nedostajalo otkako više nema Raya.
Ali sad je i Jenn preuzela tu ulogu.
Možemo zajedno obrađivati te osjećaje, ne moramo biti sami.
Kad postane loše, sakrijem se.
Ti i ja u mnogočemu smo slični.
-To je smiješno. -Znam.
-Želi se odreći pića. -Da.
-Dugo to želi. -Da.
Najviše od svega.
Pokušavam biti hrabra i govoriti o svemu.
To mi je jako važno.
Ali jako se sramim zbog ovoga.
-I onda se osjećam kao… -Da.
Kao da je sve ovo laž.
Autistična osoba može patiti i od depresije i anksioznosti.
Ljudi često traže utjehu u alkoholu
jer im to može olakšati takve situacije.
AUTISTIČNE OSOBE SEDAM PUTA ČEŠĆE PATE OD OVISNOSTI.
Rekla je: „Bojim se da, ako ostanem s tobom,
neću prestati piti, a ne želim živjeti bez tebe.”
Mislim da sam tad pomislio…
Kvragu.
Da, kvragu.
Znajte da vas bezuvjetno volim.
Možda vas upravo ja mogu bolje razumjeti
jer sam nekoliko koraka ispred vas.
-Nisam daleko. -Da.
-Kao što si ti bila s autizmom. -Da.
-Ovdje sam i podupirem vas. -Hvala.
Što više govoriš, što više dopuštaš ljudima da te vide
i da te vole, to ćeš više vjerovati u to da si važan.
Da je tvoj život važan.
Da.
Sretan rođendan…
Zato sam se toliko trudio razumjeti kako moj mozak funkcionira
puno prije nego što sam dobio dijagnozu.
Zato što se jako bojim.
Ne želim doći do toga da mislim da nemam drugu opciju nego da sve isključim.
UZ PRILAGOĐENU POTPORU OSOBE S AUTIZMOM 1., 2. I 3. STUPNJA BOLJE NAPREDUJU,
STJEČU NEOVISNOST, BOLJE OBRAZOVANJE, SOCIJALNE VJEŠTINE I PSIHIČKO ZDRAVLJE.
-Iane. -Molim?
Ne vidim te.
Ne. Daj da te vidim da znam gdje si.
Gdje smo?
U Jacob's Pillowu.
U najljepšem plesnom studiju u Americi.
Reci mi gdje smo.
Ovo je The Church u Sag Harboru.
Ovaj je prostor čaroban.
Nekoliko organizacija dalo nam je prostor
i, što je još važnije, vrijeme.
Stvaranje ovakve predstave zahtijeva godine rada i puno resursa.
NASTUP U TIJEKU NE ULAZI
U našoj umjetnosti i na mnogim mjestima
recept je već godinama isti,
ali više ne funkcionira.
Kad bismo to mogli ublažiti
i zajedno istražiti,
umjesto da takve situacije smatramo manama ili zaprekama…
Možda bi malo dulje trajalo.
Ali što bi bilo kad biste dali malo vremena
genijalnom umu da obradi neku ideju?
Kako bi to bilo?
To želim.
Autistični ljudi najčešće reguliraju svoje ponašanje
slobodnim improviziranim plesom.
Želim improvizirati dio nastupa.
Mislim da je važno pitati:
„Što trebaš?” Ne: „U čemu je problem?”
Jenn to ne želi izliječiti. Ne želi to ispraviti.
Važna je svijest.
Želim da bude jasno da je ovo samo moja priča.
Ne želim davati sveobuhvatne i bombastične izjave
o autizmu općenito ili tuđim iskustvima.
To je važno jer je autizam spektar
i ljudi imaju puno različitih potreba u kojima im je potrebna potpora.
Kada dođeš do toga,
mislim da bi bilo dobro da zamahneš podlakticom
da zaustavljanje ostavi dojam.
Kad sam shvatila da se moj mozak nikad neće promijeniti,
osjećala sam se oslobođeno.
SCENSKA DIZAJNERICA
Imate li pitanja prije nego što počnemo?
Ovo će biti zabavno.
Da.
SKLADATELJICA I IZVOĐAČICA
Pokušavamo uklopiti rečenice iz dijagnostičkih kriterija.
Mislim da je zanimljivo vidjeti te krute konstrukcije
u kontrastu s ljudskim iskustvom.
Kad pročitaš kriterije za dijagnozu autizma,
primijetiš kako su kruti.
Svaki opis počinje riječima kao što su
nedostatak, abnormalan, nemogućnost, poteškoća.
Moja psihoterapeutkinja iste te osobine opisuje
najljepše i najpozitivnije što može.
Vidimo dvije verzije opisa
i zatim snimku djeteta.
Teško ih je povezati.
Da.
Katkad samo osjetim nešto.
Da, i ja.
Što
Što si učinila
Kad si prerasla crvenu haljinu
Nikada te nisam pitala
-Imam ga! -To!
-Super! -Zato smo ovdje.
Reci mi gdje smo.
-Ne čujem te. Glasnije. -U La Jolli.
-U La Jolli? -U La Jolli? To si ti? Bok.
Da, rado. Rado bismo ondje proveli tri mjeseca.
Hvala lijepa. Bok.
Sada smo u zloglasnom kazalištu La Jolla Playhouse
u svojoj dvorani za probe
u La Jolli u Kaliforniji.
Prvi dan.
Prvi dan!
BUBNJAR - IZVOĐAČ
Vidimo ovu uspomenu.
Važno je da vidimo lutku i traktor.
Našu predstavu sufinancira kazalište La Jolla Playhouse.
Mislim da je naša predstava prva plesna predstava
koja se izvodi u redovnom programu
i ovo je doista ostvarenje mog sna.
To što sam došla ovamo
i sudjelujem u kreiranju predstave,
što se mogu igrati,
doživjeti neuspjeh, učiti i napredovati.
-To je to, ljudi! -Za sjajan nastup!
Osjećam da imam potporu.
To!
Ne mogu vjerovati da imam priliku ostvariti svoj san.
Ovo je bilo fantastično.
UMJETNOST I KULTURA ŽIVOT U SPEKTRU
Podigni novine.
Čak su ti i ime ispravno napisali.
Je li već četvrtak?
Kad ću opet plesati?
JE LI VEĆ ČETVRTAK?
Kad je Jenn bila mala,
na ples je išla četvrtkom.
U ponedjeljak bi pitala: „Je li već četvrtak?”
-Što? -Uvijek iznova.
Htjela sam reći. „Želim da bude četvrtak. Moram svaki dan plesati.”
Ali tada to nisam znala izraziti.
Kad ću opet plesati?
Jedva je čekala četvrtak jer joj je to donosilo mir i opuštanje.
-Duboko u sebi osjećala je red. -Je li već četvrtak?
To mi je predivno.
Je li već četvrtak?
Što se danas događa?
Danas je premijera naše predstave u La Jolla Playhouseu.
Prvi put pred publikom.
O čemu razmišljaš?
Jako se ponosim nama
i ne mogu vjerovati da su prošle tri godine.
-Da. -Znaš?
Mislim da ću biti emotivnija
nakon predstave kad napokon vidim sve ljude koje volim.
Ne znam koliko će ljudi doći.
Dvadeset, devetnaest, osamnaest, sedamnaest, šesnaest, petnaest, četrnaest,
trinaest, dvanaest, jedanaest…
SVJETSKA PREMIJERA
…osam, sedam, šest…
Ovo je ludo. Što radimo?
…tri, dva, jedan.
Nedavno sam doznala da sam autistična
i sad iznova otkrivam sebe kao umjetnicu
u stvarnom vremenu dok pripremam predstavu.
Neizmjerno sam zahvalna na ustanovama poput PAC-a i La Jolla Playhousea.
Pohvalno je što su spremni tako riskirati
jer su umjetnička djela u početku često
neobična i nemjerljiva.
Mislim da je ovo jako važno.
Jako se ponosim tobom.
Hvala. Volim te.
I ja tebe.
Dobro jutro, Jenn.
Počnimo.
Savršeno!
-Svi su ustali kad si im rekla. -Plesali su.
Da, plesali su.
Bravo.
-Ponosim se tobom, dušo. -Jako te volim.
Imam takvu sreću.
Silno sam zahvalna što si mi prijateljica.
Bože dragi.
Kao onaj mem sa Spider-Manom.
Ti si autistična. Ti si. Čekaj.
Znam.
Jebote!
Dobro.
Alexe, moramo ići. Biramo što će obući.
-Vratit ću se potvrditi. -Izbacuju te.
Samo viči, odmah ću doći.
-Super. -Volim te.
-Posljednji me put vidiš. -Da, baš.
-Bok. Bilo je super -Bok. Bilo je zabavno.
Kad si stupio u kontakt sa mnom u vezi s ovim projektom,
nisi znao da će se pretvoriti
u dokumentarac o autizmu.
Nisam.
Bi li opet htjela autistično dijete?
Da.
-Bi? -Opet bih htjela imati tebe.
-Opet bi htjela mene? -Da.
Voljela bih da te bolje razumijem.
Ali čak i bez toga, opet bih sve ponovila.
Bok, ljubavi.
-Bok, mama. -Daj pusu.
Moram reći da, otkako više nema Raya,
ako ne računamo Miguela,
s vama sam mogao razgovarati o ovome,
što mi jako puno znači.
Da.
Jer ni s kim drugim ne mogu o tome razgovarati.
HAVAJI
Čak i da sve ovo danas završi,
da ne uspijemo osigurati sredstva za dokumentarac, i dalje mislim…
Ispunio je svrhu.
-Spasio je život Jenn i tebi. -Da.
To zvuči dramatično,
ali mislim da je istina.
-Za ljubav i život. -Za ljubav i život.
-Nema povratka. -Ne.
Postoji život prije dijagnoze i nakon dijagnoze.
-PD i ND. -Da, baš.
Nije to novo poglavlje.
-To je nova knjiga. -Da.
Ljudi sve više povezuju svoje priče,
dijele informacije, imaju pristup informacijama
i prepoznaju se u iskustvima drugih,
a ne u udžbeniku.
Da.
Istražujem terapiju pokretom za ljude s poremećajem iz spektra autizma.
Jedva čekam da vidim kako će to promijeniti moj način podučavanja.
Imam osjećaj da hoće.
Ako to podijeliš s ljudima, pomažeš im da i oni shvate
da to mogu pretočiti u svoju umjetnost ili svoj rad i uspostaviti ravnotežu.
Mislim da ima mnogo ljudi
koji su se osjećali sigurno u plesnoj zajednici,
a inače možda ne bi vodili tako ispunjen i miran život.
Vidim to kod učenika.
Ponajviše kod onih učenika s kojima se najbolje povežem.
To je predivno.
To su oni kojima to treba možda više nego što shvaćaju.
Drago mi je što ti mogu pružiti potporu.
Bila si tako ljubazna, puna potpore i divna.
Ne mogu ti reći koliko…
Koliko je to puno značilo
meni i Jenn.
Ne znam kako da ti zahvalim.
O, Alexe.
Želim biti tvoj pacijent.
Želim ti platiti.
Znaš, Alexe, katkad novac nije najvažniji.
ULAZ ZA IZVOĐAČE
Mislim da je ovo dar.
Mislim da je ova dijagnoza za mene bila dar.
ZA RAYA
Prijevod titlova: Sanja Vorkapić Velić