Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Astronaut dr. Sally Ride er i gang med forberedelserne
for at komme ind i fartøjet.
Nedtællingen lyder på en time, 40 minutter og 25 sekunder.
Alle fem besætningsmedlemmer er om bord nu.
Dr. Sally Ride vil blive kaldt MS2.
Her er MS2. Hører I mig?
MS2, jeg hører dig højt og tydeligt.
Der skal skrives rumhistorie. En amerikansk kvinde.
- USA's første kvindelige astronaut. - Hun hedder Sally Ride.
- Sally Ride. - Astronaut Sally Ride.
- Sally, du er en stjerne. - Sådan, Sally.
Har du følt, at pressedækningen har været hårdhændet?
Pressen?
Det er ærgerligt, at vores samfund ikke er nået så langt,
og at det er så stort.
Sally var verdens mest berømte i et stykke tid og med god grund.
To minutter og tæller ned.
Jeg har indset, at jeg bliver et forbillede.
Nu armeret.
Jeg håber ikke, hun ødelægger det for os alle.
Jeg føler, det er vigtigt, at jeg ikke gør noget dumt.
25 sekunder og tæller ned.
Styrer nu de sidste sekunder.
Det er på tide, at folk indser, at kvinder kan klare alle job.
Sally risikerede alt for at skabe historie,
men at fortælle verden om os var en risiko, hun ikke kunne løbe.
Ti, ni, otte, syv, seks...
Vi har hovedmotoren startet.
STS-7 letter. USA's første kvindelige astronaut.
Ved I, hvem det er?
- Ja. - Gør I?
- Hvad hedder hun? - Sally Ride.
- Ja. - Hvad laver hun?
- Hun er astronaut. - Astronaut?
- Nemlig. - Hvordan spiser du?
Flyder det ikke op i luften?
Man vil ikke have ærter,
for åbner man en dåse, ville de gøre sådan.
Hvor mange vil ud i rummet med Sally?
Det er i orden, hvis vi alle tager med.
Sally kunne lide, hvordan folk tænkte om hende.
Hun var berømt og et godt forbillede.
Du ser ud til at have problemer. Kan jeg hjælpe?
Raketten her vil ikke affyres.
Det måtte ikke ændre sig.
Vi planlagde ikke at skjule noget.
Jeg ville være astronaut.
- Ville du virkelig? - Ja.
Jeg tror ikke, det sårede Sally. Hun var ligeglad med den slags.
Tam-interviewet, første optagelse.
Værsgo.
Kan du fortælle, hvem du er,
og hvem du var for Sally?
Jeg hedder Tam O'Shaughnessy, og jeg var hendes partner i 27 år.
Første gang jeg mødte Sally, var hun 13 år, og jeg var 12.
Vi stod i kø med nogle andre piger til en tennisturnering.
Det var bagende varmt. Jeg kan se en blå himmel for mig.
Jeg stod bag Sally i køen.
Jeg så hende, fordi hun stod på tæer.
Da køen bevægede sig fremad,
gik hun på tæer, og det havde jeg aldrig set før.
Jeg stirrede bare på hende og var ved at dø af grin.
Sally drejede tilfældigvis hovedet og lagde mærke til mig.
Jeg sagde noget i stil med: "Du går på tæer som en balletdanser."
Det indledte vores venskab.
Sally var ret stille, men hun talte otte minutter i træk
om forskellige spillere, og hvordan man slog dem.
Hendes spillestil var listig. Med stopbolde og boldplacering.
Jeg spillede double med hende, og hun ville være i den side,
hvor presset var. Sådan er nogle mennesker i verden.
Hvis der er pres på, vil de være den, der slår til.
Sådan var Sally.
Jeg voksede op i rumprogrammets storhedstid.
Det var på forsiden af avisen hver dag,
og jeg husker stadig vores folkeskolelærere.
De kørte fjernsyn i sort-hvid ind i klassen,
så vi kunne se de allerførste opsendelser.
Jeg tror, alle børn drømte om at blive astronaut på et tidspunkt.
Det er et lille skridt for et menneske.
Jeg får travlt et øjeblik.
Jeg elskede videnskab, men som mange andre piger i skolen
begyndte jeg at miste mit selvværd og min selvtillid.
Jeg begyndte at internalisere diskrete budskaber, som folk ofte formidler.
Fordi rumprogrammet kun var mænd,
tænkte jeg ikke på, at jeg kunne blive astronaut.
I 1976 besluttede NASA at udvide astronautkorpset
og inkludere kvinder og minoriteter for første gang.
Jeg så en annonce i Stanfords studenteravis
fra NASA om, at de tog imod ansøgninger for at blive astronaut.
Da jeg så det, vidste jeg, at det var det, jeg ville.
Samme dag lavede jeg en håndskrevet ansøgning.
Da rumprogrammet har udviklet sig, og kvinder tages i betragtning,
føler jeg, at jeg bliver tilbudt en utrolig mulighed.
Desuden tror jeg, at min baggrund,
videnskabelig træning generelt og astrofysik,
kvalificerer mig til at bidrage så meget til programmet,
som jeg forventer at få ud af det.
Hvis hun begik en fejl, fortsatte hun bare.
Det lyder som hendes personlighed.
Da NASA annoncerede, at de søgte 30 til 40 nye astronauter,
svarede over 8.000 håbefulde kandidater. Over 1.500 kvinder.
Jeg vidste, jeg havde en rimelig chance for at komme et stykke
i udvælgelsesprocessen.
Jeg ville have en ph.d., før udvælgelsesprocessen var slut.
Jeg havde en god idrætsmæssig baggrund.
Sally Rides akademiske kvalifikationer
så ved første øjekast ud til at tilhøre tre personer.
På Stanford University læste hun engelsk og fysik
og tog derefter kandidatgrad og ph.d. i astrofysik.
Sally var lidt kæphøj med fysik.
Hun elskede, at det var svært at lære.
Så hvis man lærte det, var man noget særligt.
En aften, da vi var i 20'erne, inviterede jeg Sally til middag.
Vi havde ikke set hinanden i et par år.
Jeg besluttede bare, at jeg ville lave noget særligt.
Jeg tjente ikke mange penge, men jeg købte bøffer, noget vin,
og lyset var skruet ned.
Det var spændende og sjovt at lære hinanden at kende igen som voksne.
Hun vidste, jeg var lesbisk.
Jeg fortalte hende, at jeg datede en kvinde,
men jeg vidste ikke, hun havde sin egen oplevelse. Jeg anede det ikke.
Sally var min første bedste ven og mit første forhold til en kvinde.
Jeg talte aldrig om mine collegeår, for de var så opslugt af Sally.
Det, jeg havde med Sally, var skønt. I fire år var vi sammen hele tiden.
Men ingen af os talte med nogen uden for vores eget lille hjem om,
hvad der foregik.
Vi holdt ikke i hånd uden for lejligheden.
Jeg tror, det var det, der afsluttede det for mig.
Jeg ikke kunne leve i den lille verden.
Jeg så Molly og Sally sammen, men jeg vidste det ikke.
Jeg vidste det ikke før flere år senere.
Da vi spiste den romantiske middag, som jeg ikke vidste var romantisk,
talte vi bare og faldt i hak, og det var en dejlig aften.
Hun fortalte mig ti år senere, at hendes følelser for mig
ændrede sig den aften.
Jeg anede det bare ikke.
Kort efter blev hun ringet op af NASA.
Jeg blev ringet op tidligt om morgenen Californien-tid.
Jeg troede, at jeg drømte. Jeg var blevet optaget som astronaut.
Selvfølgelig var jeg glad.
I starten af 1978 fortalte astrofysiker dr. Sally Ride
sin familie om en vigtig begivenhed i karrieren.
Hun var blevet udvalgt af NASA som astronautkandidat.
Jeg var meget spændt.
Jeg lagde på efter at have talt med George Abbey.
Så tog jeg den igen og ringede til min mor og søster
og min far. De er næsten lige så spændte som mig.
Jeg har en anden søster, der arbejder med teologi.
Hun læser det.
Min mor sagde: "En af de to kommer i himlen."
Indtil nu har mennesker på Månen været mænd og ikke kvinder.
Indtil nu har alle astronauter været mænd og hvide. Ikke sorte.
USA's rumagentur har udpeget 35 nye astronauter.
Deriblandt seks kvinder, tre sorte og en asiat.
Da jeg kom til NASA, var det så sejt.
Fra da af drømte jeg om at få en chance for
at komme ud i rummet.
Vi kom ind som helt nye i astronautkorpset.
Ingen af os vidste noget om, hvad der skulle ske med os.
Det var vendepunktet i mit liv.
Velkommen til Houston og Johnson Space Center.
Vi fandt over 8.000 mennesker,
som var interesserede i at blive astronaut, og som ansøgte.
Den første tur til Houston var med os alle 35
for at præsentere os i en stor formel pr-begivenhed.
Der var ti mennesker, hvis lige astronautkorpset aldrig havde set før.
Sally Ride.
Hun er forskningsassistent på fysikafdelingen
på Stanford University.
Der blev sat fokus på de ti af os, der var anderledes.
Så vi befandt os i en mediestorm i timevis.
- Kathy Sullivan. - Det gav os en fornemmelse.
Man er nu en offentlig person.
De vil ikke kun høre om ens håb for rumprogrammet,
eller hvad man vil.
De vil have de stereotypiske romantiske vinkler.
Hår- og makeupvinklerne, modevinklerne.
De vinkler, de bruger på de kvinder, de dækker.
Hvad sker der, når du møder en mand,
der ikke ved det, og du siger, du er astronaut?
Siger han: "Du er for sød til det."
"Lille dame. du kan ikke være astronaut."
Jeg siger bare, jeg er ingeniør.
Hvornår skal du op i rumfærgen?
Der går et par år for os, der er relativt nye.
Det er ventetiden værd.
Rumfærgen Columbia skal lette
fra Cape Canaveral i Florida på den første testflyvning.
Jeg tror, vi alle glæder os til at komme op.
FØRSTE OPSENDELSE 1981
Alle ville være de første mænd og kvinder.
Sådan var vi bare.
Astronauterne vidste, at visse mennesker var vigtige,
men processen, hvilke kriterier de brugte,
var et mysterium.
De vidste ikke, om de skulle være mere venlige.
Skal jeg arbejde to timer mere? De kendte ikke formlen.
Sally ville være den første.
Det ville hun aldrig have indrømmet.
Hun siger altid: "Jeg vil bare flyve."
Jeg kom ikke med for at være den første kvinde i rummet.
Jeg har ikke et stort ønske om at være den første kvinde.
Det betyder ikke så meget for mig, men at komme op så hurtigt som muligt.
Noget af træningen er virkelig hård.
Faldskærmsudspring, simuleret vægtløshed, flyet, der dykker ned.
Det giver dem 20 sekunders vægtløshed.
Folk kastede op derinde.
De kvindelige astronauter blev udsat for de samme øvelser
som de mandlige.
Hejst op, dyppet og trukket, undervist i overlevelsesteknik,
har lært at bruge værktøj,
de tager med sig på de rigtige rumfærgeflyvninger.
I al den tid var der en masse mediefolk omkring en.
De holder nøje øje med, hvordan det går.
"Kan de virkelig klare det i det ukendte og usikkerheden,
de potentielle farer?"
Synes du, du er lige så god som de mandlige astronauter her?
Ja.
- Bedre end nogle af dem? - Det er jeg ikke dum nok til at sige.
Næsten alle mente, det stod mellem Sally og Judy Resnik.
Judy var altid en stærk kandidat.
Hun er klog og en dygtig ingeniør.
Sally og Judy var forskellige.
To helt forskellige personligheder.
Judy var sød, og hun var ekstremt klog og dygtig,
men hun elskede at have det sjovt.
Sally var meget mere stille. Hendes personlighed var professionel.
Jeg så hende aldrig vise mange følelser. Er hun vred?
Er hun glad? Er hun ked af det? Det ved jeg ikke.
Det gjorde hende lidt svær at komme tæt på.
Hun havde en hård kant.
Hun kunne ikke være venner med en, hun konkurrerede med.
En af mine første opgaver var på rumfærgens robotarm.
Den var stadig under udvikling.
I kraft af ens opgaver ville det sætte en i en position,
hvor man ville være egnet til at være den første.
Formålet med robotarmen var at kunne fange satellitter
og sende den ud i rummet.
Opgaven var vigtig.
Sally var en god armoperatør, og det var Judy også.
Den drev agterud fra midten. Jeg har den ved 45 og 30.
På grund af de gode koordinationsevner som tennisspiller
fandt Sally ud af, hvordan det kunne fungere i rummet,
så folk bemærkede, at hun havde mestret robotarmen.
Den slags faktorer kan føre til en tidlig tur.
Sally var et helt andet konkurrencemenneske end os andre.
En dag trænede vi, og jeg øvede mig på den store robotarm.
Jeg er ved panelet for at arbejde på det,
og jeg ser Sally passere bag mig og gå ned til dækket nedenunder.
Pludselig holder armen op med at bevæge sig.
Så jeg begynder at løse problemet
og arbejder mig tilbage til sikringerne,
som er på et panel, man går forbi, når man går ned ad stigen,
og de er alle blevet trukket ud.
Det stod klart for mig, at Sally på vej ned
stille og roligt havde trukket dem ud.
Leger Sally bare instruktør og ser, om jeg kunne finde ud af det?
Sendte hun et signal? "Det er min manipulatorarm."
"Hvad laver du med den?" Eller laver hun numre med en?
Hvis en af os seks bevidst gik efter noget,
var det nok Sally.
Jeg kunne ikke forstå spændingen ved at arbejde for NASA.
Jeg mente, det måtte være det mest kedelige sted på Jorden at arbejde.
Det var ikke åbent over for farvede.
Er man homoseksuel, så skrid med dig.
Jeg valgte en helt anden vej.
Jeg kom med
på den første professionelle tennistour for kvinder.
Virginia Slims Circuit. Jeg spillede US Open og Wimbledon.
Jeg mødte mange vidunderlige mennesker.
Deriblandt en kvindelig tennisspiller fra Sverige.
Jeg indså, at min måde at tænke på hende var anderledes.
På en homoseksuel måde. Det chokerede mig. Jeg var bange.
Da jeg voksede op, hørte jeg om, at homoseksuelle
er meget skræmmende.
De fleste amerikanere frastødes af tanken om homoseksualitet.
Undersøgelsen viser, at to ud af tre amerikanere
ser på homoseksuelle med afsky, ubehag eller frygt.
Det er ulækkert. Der står i Det Gamle Testamente,
at det er en vederstyggelighed mod Gud.
Det er ikke amerikansk.
Jeg synes, de skal skydes.
Først blev al den frygt og skam, vi voksede op med, vækket i mig.
Man skal være forsigtig, skjule, hvem man er,
og skjule, hvad man føler, og alt det begyndte.
Men jeg kom fra et tennismiljø,
hvor de var ligeglade med, hvem man datede, eller hvem man gik i seng med.
Jeg fandt et fællesskab af kvinder,
som var villige til at være mere åbne omkring deres seksualitet.
Der var en hel bevægelse i gang over hele landet.
Hvis de troede, vi var overalt i 1970'erne, så vent til 1980'erne.
At se andre marchere og være sig selv var inspirerende.
Jeg besluttede at fortælle mine søstre og min mor det.
Det var muligt at være ærlig om, hvem jeg var, og det føltes godt.
Jeg er heldig at have oplevet det, da jeg var omkring 20 år.
Sally havde et meget mere begrænset miljø.
Da Sally og jeg begyndte at date, kom hun med den her.
Den overraskede mig, for det er to kvinder.
Den er smuk, men den overraskede mig, for jeg vidste, hun var reserveret.
Jeg vidste, at hun ikke var sprunget ud
og den slags.
Sally talte ikke om, hvad hun følte om personlige sager.
Selv som ung var hun meget reserveret.
Hele hendes familie havde ikke et forhold, hvor de talte om den slags.
Hvordan var Sally som barn?
Hun var nok ret lukket om, hvad hun følte.
Hvad skyldes det?
Det kommer ikke dig ved.
Jeg hedder Joyce Ride.
Hvad er dit forhold til Sally?
Sally var mit første barn.
JOYCE RIDE SALLYS MOR
Sallys forældre var progressive.
Meget fordomsfri. De troede begge på,
at deres døtre kunne gøre lige, hvad de ville.
Sallys barndom var ideel, men på den anden side
viste hendes forældre ikke meget kærlighed til hinanden
eller Bear og Sally.
Vi var nordmænd og var ikke en familie, der delte så mange følelser.
Sally absorberede budskabet om, at for megen overstadighed
og følelser ikke er det, vi gør her.
Hvorfor kan du ikke lide at tale om følelser?
Hvis jeg vidste, hvordan jeg havde det med følelser...
...så ville jeg nok ikke sige det.
Hun lærte ikke at udtrykke sine følelser,
fordi de ikke blev udtrykt derhjemme.
Sally og jeg kørte op for at besøge hendes mor og bankede på.
Joyce ville lukke op: "Hej, ældste datter."
"Hej, Tam." Så vendte hun tilbage til det, hun lavede.
Så der var intet: "Kom ind." Kram.
"Jeg elsker dig." Intet af det. Absolut intet.
Hun gik tilbage til spisebordet for at gøre det, hun gjorde.
Vidste du, at de var sammen på det tidspunkt?
- At de datede? - Ja.
Men det var ikke noget, vi talte om.
Ser du dig selv som en astronaut af den rette støbning?
Vil du definere det?
Det, Tom Wolfe mener,
er noget i retning af dødsforagt hos en kamppilot og så videre.
Nej, det tror jeg ikke.
Ud af cirka 4.000 tekniske ansatte i Johnson Space Center
var der kun fire kvinder.
Det giver en fornemmelse af, hvor mandlig kulturen var.
Hierarkiet af store møder. Hovedbordet var altid kun mænd.
Jeg kan huske nogle forvirrede blikke.
"Hvad laver den pige? Hvis sekretær sidder ved bordet?"
Er der forskel på at være kvindelig astronaut og mandlig astronaut?
Noget positivt, noget negativt, noget sjovt?
Jeg tror ikke, du skal adressere det spørgsmål i dit program.
Jeg vil foretrække, hvis du klipper det ud.
Fint.
Vi prøvede alle at nedtone vores femininitet.
Sally og jeg shoppede sammen.
Vi ledte efter brune, kakifarvede bukser og skjorter,
der lignede det, fyrene havde på.
De skulle se os
som en del af holdet og ikke som kvindelige astronauter.
Det er en jakke, Sally nød at have på, med sine solbriller.
Hun kanaliserede Apollo-astronauterne
og deres macho-agtige, kæphøje facon.
De kvindelige astronauter havde en hårfin grænse.
På den ene side ville de passe ind.
De måtte også finde en måde at konfrontere sexismen i den kultur.
Jeg sagde, at det ikke er miss Ride.
Det er dr. eller Sally, og du kan vælge.
Sally, tror jeg.
Kan vi bruge det en gang denne vej?
Nemlig.
- Vi gør det anderledes. - Den dur ikke.
Elementer i NASA ved ikke, hvad de skal stille op med os.
Nogle af dem er lidt nedladende.
Når de skal tale med en af os, ved de ikke, hvad de skal tro om os.
Jeg dimitterede fra West Point. Tog til Vietnam.
Jeg havde 134 kampmissioner derovre.
Jeg følte, at de udvalgte kvinder ikke havde gjort sig fortjent til det.
Mange i militæret var enige med mig.
Sally var meget tiltrækkende.
Judy var smuk. Det var virkeligheden dengang.
Mænd så kvinder dengang som de seksuelle skabninger, de var,
men kvindelige astronauter? Hold op.
Så, så. Astronauter græder ikke.
De går i panik ved første problem.
De vil lede efter en mand at gemme sig bag.
Vi skal undersøge under kontrollerede forhold
en kvindes reaktion på rummiljøet.
Velkommen til dit nye hjem.
Den enhed er defekt. Dens tankegang er kaotisk.
Den enhed er en kvinde.
Jeg kan huske, at jeg fortalte en vittighed.
I kan klippe det ud, men pointen handlede om bryster.
Jeg kunne se det i hendes øjne.
"Du er det mest ulækre menneske, jeg nogensinde har mødt."
Jeg talte ikke meget med hende efter det.
Jeg havde aldrig arbejdet med kvinder.
Jeg frygtede, at de ikke kunne klare sig
i sådan en farlig verden med krævende flyvninger.
Jeg kunne ikke se, hvad de kunne bidrage med.
Kvinder kunne ikke tage ud i rummet i starten af 1960'erne,
fordi de aldrig havde forestillet sig en astronaut som andet end en mand.
Er der plads til en kvindelig astronaut i vores rumprogram?
Vi kunne have fløjet med hende i stedet for chimpansen.
Sidst i 1950'erne gennemgik en gruppe kvindelige piloter de samme test
som de mandlige kandidater i Mercury-programmet.
Skal vi sende et menneske i rummet, skal det være en kvalificeret.
Kvinder vejer mindre, kræver mindre vægt, mad og ilt.
De kunne blive oppe meget længere.
Kvinderne gjorde det godt.
De klarede sig meget bedre i hjerte-lunge-testen
og sanseberøvelsestesten.
Men hvis kvinder var bedre kvalificerede,
hvordan ville du byde dem velkommen?
De ville være meget velkomne.
Meget få talte udtrykkeligt imod kvinder.
Men til sidst blev programmet aflyst.
Russerne kom først og havde den første satellit med Sputnik.
De havde det første menneske i rummet
og den første kvinde i rummet, Valentina Teresjkova,
men USA var ikke klar til en kvinde i lang tid.
Er der nogen hos NASA, der stadig ikke er overbevist om,
at kvinder har en plads i rumprogrammet?
Et par stykker venter på at se, hvordan jeg klarer mig.
Lad mig sige det sådan.
Efter kun et års træning blev Sally udvalgt til at være med i STS-2.
Hun skulle være den i kontrolcenteret, der taler med astronauterne i rummet.
Vi hører dig tydeligt.
Vi modtog dine RMS-kommentarer, og det lyder godt.
Det er et stort ansvar.
På den mission havde de nogle problemer.
Under missionen blev varmeplader beskadiget.
Den første del af turen er dramatisk.
Der er nogle flager ved vinduet.
Varmeplader er det eneste, der beskytter rumfærgen,
når den kommer tilbage til Jordens atmosfære.
Uden nok af dem sprænger den i luften.
Så der er ændringer.
Jeg må ikke nævne, at der er ændringer, før vi er over USA.
Nemlig.
Vi vil gerne se lidt mere på kameraproblemet.
Godt.
Det er gået i stå nu.
Vi har mistet kameraet.
Samme fejl. Sikringen er ude.
Der var stigende frustration i kontrolrummet. Der var liv på spil.
Vi må beslutte, hvad vi gør her.
Bed dem om at afbryde gribeprøven.
Så taler vi om kamerakredsløb og nulstiller senere.
Vi har data at se på. Tænk over det.
Hun ville bevise, hun kunne klare presset.
Mens vi undersøger kameraproblemet, kan vi se på en GNC-maskine.
Hun klarede det godt.
Hun var velformuleret. Hun var god under pres.
Klog, arbejdede hårdt...
Hej, mor.
...og sjov.
Du var den første kvinde der. Var du bange?
Hvad tænkte du på?
Det var sjovt. Ud over at flyve er det nok det bedste job,
for jeg syntes, det var en ære
at være den, der taler med besætningen.
Jeg var virkelig bange.
Jeg kan ikke huske året, men det er Billie Jean King,
den fantastiske tennisspiller, og Sally.
Jeg kendte Sally tidligt.
Hun elskede sport og elskede tennis.
Hun var lejrleder på Tennis America.
De var en fed tennislejr, som Billie Jean King startede.
Sally var den bedste tennisspiller blandt børnene.
De blev venner for livet.
En spektakulær karriere.
Hun har gjort for kvindetennis, hvad Muhammad Ali gjorde for boksning.
Hun har vundet 20 Wimbledon-titler og 13 United States Open-titler.
Jeg har stor respekt for hende som person.
Hun har gjort meget for kvinder og er den type,
der siger sin mening. Jeg beundrer hende meget.
Sally voksede op med at se Billie Jean
og hørte om hendes støtte til piger og kvinder.
Via Billie Jean lærte Sally, hvordan en mester ser ud.
Så blev Billie Jeans liv vendt på hovedet.
Billie Jean King er blevet stævnet af en kvinde,
der påstår, at hun og tennisstjernen var kærester.
Billie Jean King fortalte om sin lesbiske affære.
Det gik verden rundt. Medierne elskede historien.
Tennisstjernen indrømmede,
at hun havde en affære med sin sekretær.
Da jeg blev afsløret, mistede jeg straks al støtte.
Det var det, så jeg måtte starte forfra.
Jeg måtte betale mange penge til advokaterne og starte forfra
på alle måder.
Billie Jean King er droppet fra sin vitaminreklamekampagne.
Min mor sagde altid: "Billie Jean, glem ikke dine vitaminer."
Det gik ned ad bakke i mange år. Ja.
Enhver homoseksuel person med et ry
måtte tænke sig om. "Se, hvad der skete med Billie Jean."
Det må have været en advarsel.
Sally tænkte nok: "Det vil jeg ikke tale om."
"Hvis det skete for Billie, hvad sker der så, hvis jeg siger noget?"
Når man er i skabet, er alt, hvad man gør, nøje afmålt,
og man skal beslutte, hvad man vil sige og ikke sige.
Det er udmattende.
Man kan aldrig afsløre meget af sig selv.
Astronauterne Sally Ride og Steve Hawley blev gift i sidste måned.
De holdt det hemmeligt indtil denne uge.
Steves far og Sallys søster, begge præster, stod for ceremonien.
Jeg vidste det ikke. Steve vidste ikke, at de skulle giftes,
før de endelig blev gift.
Vi blev overraskede, da Sally sagde, at de skulle giftes.
Jeg havde ikke forestillet mig, at Sally skulle giftes, men det skete.
Det var mildest talt et usædvanligt bryllup.
De havde begge hvide jeans på.
ASTRONAUTER GIFT
Optagelse et, lyd 21.
Jeg hedder Steve Hawley fra Salina i Kansas.
Steve Hawley. Jeg var med i rumfærgeastronautklassen i 1978.
Det var Sally også, så vi var klassekammerater.
Vores forhold var altid utraditionelt.
En del var vores personligheder, en del af det vores job.
Når to astronauter er gift,
er det så anderledes end to lærere eller advokater? Tager I det med hjem?
Jeg tror, lærere taler om at undervise derhjemme. Vi taler om flyregler
og præstationsreserver og ISP'er, ydelse på motoren og den slags.
Det er, fordi vi kan lide det.
Hun havde humoristisk sans. Hun var atletisk.
Jeg var lidt bekymret for, at jeg ikke kunne følge med Sally.
Det føltes ikke helt rigtigt.
Det føltes ikke som Sally.
En af mine første tanker var: "Godt pr-træk."
Det giver alle de rette reklamebilleder.
Flot ungt astronautpar. Det passer bare til en fin pakke.
Hvad er en god aften derhjemme?
- Det er nemt. - Ja.
At ligge foran fjernsynet med hjernen slukket, tror jeg.
Ja, det er ikke tit, at vi har en chance for
at være sammen uden noget at lave, så vi nyder den tid,
når vi ikke skal noget.
Jeg ved ikke, hvad der motiverede hende til
at ville giftes.
Dengang tænkte jeg: "Fedt. Det er også det, jeg vil."
Det føltes, som om vi begge skulle giftes i god tro.
Hun følte sig måske presset, hvis nogen troede, hun var lesbisk.
Jeg ved ikke, hvad hendes motiver var.
NASA var knap nok klar til kvinder. De er ikke klar til det her.
Engang spurgte en ven Sally direkte:
"Var du i et seksuelt forhold med Molly?"
Hun sagde: "Molly ville, men det ville jeg ikke."
Det var svært for hende.
Det virker som en god strategi at finde en i klubben.
Det ville tjene hende godt. Det ville sætte et kryds.
Du store. Godt så.
Sally sendte mig nogle søde beskeder.
"Kære Tam, mens jeg fjollede rundt med trigonometri,
besluttede jeg at tackle problemet hvor rød plus grøn er lig med gul."
Så hun regnede på det for at vise, hvordan man får gul.
Rød plus grøn er lig med gul. "Er fysik ikke vidunderligt?"
"Det er du. Kærlig hilsen den skøre fysiker."
En klassisk seddel fra Sally. Den er fabelagtig.
UDVÆLGELSESDAG DEN 19. APRIL 1982
En morgen indkaldte George Abbey til møde.
Ken, luk lige døren.
Han stod der og bekendtgjorde besætningen på STS-7.
Fire navne blev læst op. Der var en stille reaktion.
Der gik rygter om, at Judy var det bedste valg,
men George Abbey mente, at Judy var for glad for rampelyset,
og Sally var ligeglad,
så han overbeviste de andre om, at det skulle være Sally.
Vi havde trænet i fire år og bygget op til det her.
Så fortalte George Abbey mig,
at jeg blev den første amerikanske kvinde i rummet.
Jeg kan ikke huske, hvordan jeg havde det.
Vi måtte ikke sige det til andre.
Jeg kan huske, at jeg gik rundt med John Fabian den dag,
for han var i samme tåge som mig. Mere kan jeg ikke huske.
Det var en utrolig følelse af glæde.
Sally og jeg var blandt de første i klassen, der fløj.
Hun havde fortjent at være den første.
Balancen, hun havde i sin personlighed,
alvoren, hvormed hun påtog sig sit ansvar,
hendes viden om systemerne.
Hvad betyder det for dig personligt at komme ud i rummet?
Det er noget, jeg har glædet mig til,
siden jeg kom til NASA.
Det er kulminationen på mit arbejde, siden jeg kom til NASA.
Jeg er bare så glad for at kunne gøre det.
SEKS MÅNEDER FØR OPSENDELSE
Det bliver den syvende mission, men noget er helt nyt.
Om bord kommer USA's første kvindelige astronaut, Sally Ride.
Den 30-årige astrofysiker skal udføre eksperimenter
som den første amerikanske kvinde i rummet.
Jeg fløj meget med Sally. Sally var en rigtig god pilot.
Engang spurgte jeg Sally, om hun ville med.
Vi fløj ud over Den Mexicanske Golf. Vi gennemgik al akrobatikken.
Det med at vende sig selv på hovedet og så dykke mod Jorden.
Det kaldes en Split S-manøvre. Man kan lave en komplet cirkel.
Sally er deromme og hviner.
Det kom naturligt. Ingen træning var nødvendig.
Hvordan føles det at flyve? Handler det om frihed?
En følelse af at være hævet over alt, at kunne se en masse,
og at vinden blæser en i ansigtet.
Det er en følelse af opstemthed.
- Er du spændt? - Ja.
George Abbey siger, at noget af det, de så på,
var at finde ud af, om du kan klare presset som første kvinde.
Det håber jeg, at jeg kan.
Kamera, kør.
Pakker alt muligt.
Der er et spørgsmål.
"Er der problemer med kvinder? Har vi tænkt på alt?"
Der var ret konventionelle ting i toiletsagerne.
ANTIPERSPIRANT
Men hvad skal i det tilsvarende sæt til en kvinde?
Sally var den første kvinde, der gjorde status over udstyr.
De vidste, at en fyr skulle have barbergrej.
De vidste ikke, hvad en kvinde skulle have.
Så NASA's folk skabte et makeupsæt.
Et makeupsæt skabt af NASA's folk.
Så spurgte de om, hvor mange tamponer der skulle med.
Hun får fat i et toiletsæt og åbner det.
Han spurgte: "Er 100 det rigtige tal?"
"Nej. Det ville ikke være det rigtige."
Sally trækker dem ud som en eksploderende slange i et festnummer.
Alle seks af os i mindst et halvt år
ville ikke have brugt alle tamponer deri.
Pressekonference før afgang.
Kameraet kører.
Det er en fornøjelse at se sådan en stor forsamling.
Jeg troede, at rumfærgens tur ville blive triviel,
og vi kunne ikke få så mange med.
Vi ved, hvorfor de fleste er her.
Sally, vil du gennemgå de eksperimenter,
som du har med at gøre?
Vi begynder på det i kredsløb på dag et.
De eneste dårlige øjeblikke i vores træning involverede pressen.
De var ligeglade med, hvor forberedt jeg var.
De ville høre om det, jeg syntes, var uvedkommende ting.
Har det taget lidt tid at vænne sig til tanken om at være
i et lille rum med fire mænd? Retter de sig efter dig?
Er de som gentlemen, når de træner med dig?
Det har ikke krævet tilvænning.
Jeg har ikke følt det sådan på nogen måde.
Faktisk vil Crip ikke engang åbne døre for mig mere.
Det lærte jeg med det samme.
Skal du være den første mor, der er rejst ud i rummet?
Dr. Thagard, er der nogen grunde til
at være bekymret for følgerne af rumrejser på fødsler?
- Værsgo, Norm. - Jeg er ikke personligt bekymret.
Fra Time Magazine.
Dr. Ride, et par hurtige spørgsmål.
Hvad skal du efter turen?
Fornemmer du, at du bliver en fodnote i historien,
eller lander på en hylde? Hvad er dine planer efter turen?
Opsige abonnementet på Time?
Dr. Ride, under dine øvelser
som medlem af denne gruppe, når der var et problem,
når der var en sjov fejl, hvordan reagerede du så?
Græder du? Hvad gør du?
Hvorfor spørger ingen Rick om det?
Han græder.
Jeg tror ikke, jeg reagerer anderledes end de andre på holdet.
Noget andet fra Washington?
Godt. Klar? Værsgo.
Molly, du kender Sally Ride godt. I boede sammen i collegeårene.
Bliver det den første opsendelse, du har set?
Jeg har set dem i tv, men det er første gang, jeg er der.
Sally inviterede mig.
Der var mange vidunderlige sammenkomster
for astronauternes venner og familie.
Så jeg deltog i dem med min daværende kæreste,
så det var ret sjovt.
Så fik jeg en seddel.
Der stod: "Sally vil have dig med til frokost i strandhuset."
Der var et lille håndtegnet kort.
Implikationen var: "Sig det ikke til nogen."
"Ingen må møde dem i den periode."
Der må ikke komme bakterier ind, så jeg blev undersøgt.
Så blev jeg ført ind i det allerhelligste.
Det var min chance for at se Sally med de andre astronauter.
Hun passede så godt ind.
De udstrålede en stille selvtillid.
Det var næsten en ydmyghed, som ens helte skal have.
Så viste hun mig sin dragt, sit værelse og den slags.
Hun sagde: "Jeg ved, det ikke er ufarligt. Jeg kan dø."
Det var en af de få gange i vores liv, hvor hun virkede sårbar for mig.
AFTENEN FØR OPSENDELSE
Aftenen før fortalte Sally mig, at hun var bange.
Hun var bange. En tidligere astronaut havde sagt,
at hvis man ikke er bange, ved man ikke, hvad der skal ske.
Så hun var klar over, at hun skulle af sted med tonsvis af raketbrændstof,
der eksploderede under hende. Alt kunne ske.
Aftenen før kigger man mod nord, vest og syd
og den konstante række af forlygter, der kommer ud til Cape.
De kommer for at se en flyve. Man håber, at man ikke styrter ned.
Din mest bemærkelsesværdige egenskab er, at du er rolig.
Er du bukket under for pres?
Ikke så vidt jeg ved, men jeg er ikke sikker på,
at jeg nogensinde har været under så stort pres.
Vil du ikke fortryde det?
Det tror jeg ikke.
Når de lukker lugen og tænder motorerne,
skifter jeg måske mening, men jeg glæder mig.
Det ville være for sent. Alt for sent.
OPSENDELSESDAG
Godmorgen. Det er en smuk dag,
og Sally Ride skal skabe historie.
Masser af stolte mennesker, især kvinder,
er klar til at se USA's første kvinde tage ud i rummet.
Omkring en halv million mennesker dukkede op ved Kennedy Space Center
og i området for at se det ske.
Mange af dem havde deres døtre med, små døtre, nogle var spædbørn.
Sally kunne invitere 50 venner, så hun inviterede sine venner fra Stanford,
tennisvenner og Gloria Steinem, Jane Fonda, og hun inviterede mig.
Jeg får kuldegysninger bare af at tænke tilbage på det.
På opsendelsesdagen skete der så meget omkring os.
Jeg var virkelig koncentreret for at bevare fokus,
for det ville have været alt for nemt at være opslugt af øjeblikket.
Besætningen kommer ud anført af Bob Crippen.
Besætningen tager ud til rampen.
På rampen vil Sally have set fartøjet.
Der er et særligt øjeblik,
når man står der. Dampen omkring det.
Et af de øjeblikke, hvor man tænker: "Gud, jeg gør det virkelig."
At kigge op og se en stor raket, der lyder lidt som et dyr.
Man kan høre den gurgle og hvæse. Det lyder, som om den er i live.
Opsendelse er om to timer, fem minutter og 30 sekunder.
Her er kontrolrummet.
Klar til en stor dag. Det er en smuk dag.
Flot maskine.
Kaptajn og pilot får justeret deres sæder
og placeres i den rette position.
Sally Ride er nu færdig med forberedelserne,
inden hun skal ind i fartøjet.
En time og 30 minutter til opsendelse.
Alle fem besætningsmedlemmer er om bord nu.
Vi har den sidste plade bagbords. Lugen er lukket.
Da vi var inde i rumfærgen, spændt fast i vores sæder og ventede
og ventede, mens nedtællingen kom tættere og tættere på nul,
begyndte mine tanker at vandre, og for at fokusere
fokuserede jeg på trivielle ting.
Hvor var min blyant?
Den ligger et par centimeter forkert. Jeg må hellere flytte den.
Tre minutter og 25 sekunder.
Hovedmotorernes bevægelseskontrol er i gang.
To minutter og 15 sekunder.
Hovedmotorerne er flyttet til startposition.
Ti, ni, otte, syv, seks...
Hovedmotoren er startet.
Opsendelse. STS-7 er lettet med USA's første kvindelige astronaut.
Rumfærgen er forbi tårnet.
Forstået, Challenger.
Kontrolcentret bekræfter, at alle manøvrer er indledt.
Tyve sekunder. Det ser godt ud.
Det er sjovt.
I et par sekunder var alle på holdet helt overvældede.
Bekræftet adskillelse af startraketten.
Startraketten falder væk nu.
Det var en følelse af opstemthed.
Challenger er nået ud i rummet igen,
og Sally Ride er kommet i historiebøgerne.
Gloria, det var så spændende.
Jeg stod på tribunen og så med.
Der var folk med tårer i ansigtet.
Folk, jeg aldrig havde forventet. En stor mangfoldighed af mennesker.
Alligevel blev de alle meget rørte over det menneskelige vovemod i det.
Der er ikke en måde at træne til at være vægtløs på.
Det er så langt fra et menneskes daglige oplevelser,
at selv når andre astronauter beskrev det,
vidste jeg ikke, hvordan jeg skulle forberede mig.
Jeg opdagede, at selvom det tog en time
at vænne sig til at bevæge sig, så tilpassede jeg mig ret hurtigt.
Houston har et godt billede af Norm og Sally nu.
Fint, Houston. Det ser godt ud her.
I ser også godt ud herfra.
Jeg elsker at være vægtløs. Det er en følelse af frihed.
Det er en god følelse.
- Godnat, Norm. - Godnat, Sally.
Godnat.
Da jeg var en lille pige, drømte jeg altid om at flyve i rummet.
Utroligt nok gik den drøm i opfyldelse.
Jeg kan ikke forklare, hvorfor jeg ville. Det er bare en del af mig.
Jeg havde chancen for at svæve hen til vinduet og se ned på Jorden.
Med den utrolige udsigt.
Jeg kunne se koralrev ud for Australiens kyst.
Jeg kunne se gletsjere i Himalaya.
Følelsen af at se sin planet som en planet
er en fantastisk følelse.
Man kan se på Jordens horisont og se en meget tynd kongeblå linje.
Det er Jordens atmosfære, og det er alt, hvad der er af den.
Den er så tyk som hårene på en tennisbold.
Det er et helt andet perspektiv.
Det får en til at forstå, hvor skrøbelig vores eksistens er.
Det ændrede hende virkelig at se, at der ingen grænser er om lande.
Kun alle de kunstige linjer lavet af mennesker.
Al den frygt, vi holder fast i om race, køn,
nationalitet, hvem vi elsker,
alle de vilkårlige restriktioner, vi sætter på os selv og hinanden,
betyder ikke noget.
Sally nød det virkelig.
Samtidig var hun nok bekymret for, hvad der nu skulle ske.
Kontrolcenteret.
Challenger kom ind i atmosfæren ved omkring 122.000 meter.
Stille og roligt hele vejen ned.
Rigtig godt, Crip.
Jeg siger det igen. Sikke en måde at komme til Californien på.
Jeg gør det gerne igen når som helst.
Sally satte fødderne på jorden, og de var lidt usikre,
fordi de havde været vægtløse i syv dage.
Steve er der for at møde hende.
Da vi landede, stod jeg ansigt til ansigt
med en byge af medieaktivitet.
Spænd sikkerhedsselen.
På jorden giver en Sally en buket.
Hun giver den tilbage, og det bliver en stor historie.
SALLY TAGER IKKE BUKETTEN
RIDE AFVISER BUKET
Sally sagde, at hun ikke er en kone, men et besætningsmedlem.
Velkommen hjem, STS-7.
Man er på hele tiden.
Alle, der ser en gøre noget upassende, ser en mulighed
og udnytter noget, man gjorde til deres overskrift.
Vi var Sally og de fire andre fyre.
Pressen lagde ikke mærke til os. Vi kendte historien.
At historien var Sally Ride.
Alle ville have fat i mig.
Hun var den mest berømte på Jorden.
SIKKE EN TUR!
RUMKVINDE
NASA forberedte mig hurtigt på det, jeg ville opleve
fra medierne, når jeg kom tilbage. Sikke en overraskelse.
Sally Ride og mandskabet er til frokost med præsident Reagan.
Det er dr. Sally Ride Day.
Hun kaster den første bold til aftenens World Series-kamp.
Hun holdt foredrag, var på skoler, i virksomheder.
Det var helt skørt.
Kvinder begyndte at græde, når de mødte mig,
og det var overvældende for mig.
Det drænede hende meget, og hun begyndte at blive nervøs.
Sally, du er et forbillede for mange unge kvinder i hele landet.
Hvor ubehageligt er det?
Jeg synes, det er vigtigt, at piger, der vokser op,
og de unge kvinder har et forbillede, så jeg synes, det er passende.
Hun begyndte at komme hos en terapeut, og det havde hun aldrig overvejet før.
Hun var en stjerne, men hun prøvede at skjule det så meget som muligt.
"Crip, du og Sally skal være med i Bob Hope Show."
Når jeg får en opgave, udfører jeg den.
- Det forventede jeg også, hun ville. - Hope lavede mange jokes om kvinder.
Det er ingen dårlig rolle.
Sally ville ikke være med. Så forsvandt hun.
At være den første handler ikke kun om glæden ved turen.
Det handler også om forpligtelserne.
Kaptajn Robert Crippen er her.
Det var ikke rigtigt at acceptere det gode,
men ikke være villig til at gøre det svære.
Jeg vidste ikke, hvor hun var, men sådan håndterede hun det.
Hun forsvandt bare.
Sally kom til Atlanta.
Dengang boede jeg der og læste biologi.
Vi spiste, og Sally og jeg sad ved et lille bord og sludrede.
Selv da vi var børn, var vi altid glade for at se hinanden.
Der var altid en god kemi.
Hver gang hun kom til Atlanta for at lave noget,
ringede hun til mig, og vi begyndte at ses.
Vi løb i parken, tog tennistimer, gik på pizzeria. Hvad som helst.
Vi havde mødtes otte-ni gange på et par måneder.
En dag i 1985 om foråret
tog vi tilbage til min lejlighed.
Jeg havde en cockerspaniel, Annie, og bøjede mig for at sige hej,
og der var en hånd på min lænd.
Det føltes anderledes. Ikke som ens venner normalt gør det.
Jeg vendte mig om for at se på Sally.
Hun havde et drømmende forelsket udtryk i ansigtet og øjnene.
I det øjeblik indså jeg, at jeg følte det samme,
men jeg var overrasket.
Jeg sagde til Sally: "Åh nej. Vi har problemer."
Hun sagde: "Vi behøver ikke gøre det."
Så kyssede vi, og det hele skete bare.
Jeg spurgte hende: "Du er gift. Hvad laver vi?"
"Jeg er ikke forelsket i ham. Jeg er forelsket i dig."
Hun gjorde ofte, hvad hun ville, selv før vi blev gift.
Jeg arbejdede i Florida, så jeg var der hele ugen.
Jeg ringede til hende og sagde: "Jeg kommer klokken syv fredag."
I stedet for at sige: "Godt, for jeg har savnet dig,"
så sagde hun: "Jeg er udenbys. Jeg skal til Californien."
Måske bør jeg ikke spørge. Tænker du på børn?
Til tider, men du har ret. Det kommer ikke dig ved.
Vi har valgt ikke at besvare personlige spørgsmål.
Hun gjorde altid, hvad hun ville,
så det var ikke usædvanligt, at hun var meget væk.
Jeg følte ikke, vi var livspartnere. Vi var mere bofæller.
Hun sagde bare til Steve: "Jeg smutter."
De talte ikke rigtig om det,
men de var stadig gift, så hun måtte være forsigtig.
Det var mere impulsivt.
Når telefonen ringede, begyndte hjertet at slå.
Jeg løb hen til den gamle telefon.
Jeg ville vide alt om hende, hendes dybeste hemmeligheder.
Sally kørte fra Houston i sin røde Fiero, så ofte hun kunne.
Engang kom hun med et T-38.
Jeg så et lille fly lande.
God tur, Sally.
Vi havde et langdistanceforhold,
så vi havde uger alene og levede hvert vores liv.
Så mødtes vi, og det var så intenst.
Jeg tog hende med til laboratoriet på Georgia State University
og fik hende til at se i mikroskopet.
Jeg analyserede prøver af forskellige svampe.
Det er fascinerende.
Som penicillium. Den ligner en lille plante, men er så lille.
Jeg var dernede alene med Sally i et lille laboratorium.
Jeg havde lyst til at kramme og kysse Sally,
så jeg går hen mod hende.
Hun frygter, at der kommer nogen, men jeg kunne ikke lade være.
Jeg gik hen mod hende, og hun bakkede væk.
"Tam, lad nu være." Jeg fortsætter bare.
Jeg elsker at gøre det. Jeg gjorde det i elevatorer.
Hvis vi svømmede i havet, ville jeg dykke ned og tage fat i hendes fødder.
Jeg elsker at gøre hende utilpas, men på en sjov måde.
Det var en fornøjelse.
Jeg har fødselsdag den 27. januar.
Sally var fløjet til Atlanta for en lang weekend, så vi kunne være sammen.
Hun fløj hjem den 28. januar. Tilbage til Houston.
Jeg var på et rutefly.
Piloten fortalte passagererne, at der var sket en ulykke.
Sally gik op til pilotkabinen og spurgte,
om hun måtte komme ind og høre det
Fem, fire, tre, to, en!
Opsendelse af den 25. rumfærgemission.
Den er fri af tårnet.
-Dette er Challenger. - Modtaget, Challenger.
- Challenger, speederen i bund. - Modtaget, speederen i bund.
Vi har haft mistet optagelserne.
Fartøjet er eksploderet.
Dette er Houston. Vi har ikke yderligere nyt.
Da jeg så det, vidste jeg, at besætningen var fortabt.
Judy sad i midten mellem piloten og andenpiloten.
Sally sad også i midten.
36-årige Judy Resnik var en rumfærgeveteran.
Hun skulle betjene rumfærgens mekaniske arm.
Jeg havde kendt dem i otte år.
Jeg arbejdede med dem hver dag.
Jeg spiste middag hos dem, så de var meget nære venner.
Sally var knust.
Hun var hvid som et lagen og ked af det.
Judy var en stor del af grunden.
Det var især tragisk at opdage, at der var en historie med andre fejl.
Præsident Reagans panel, der skal undersøge rumfærgekatastrofen,
begyndte arbejdet i Washington i dag.
De 12 medlemmer inkluderer Neil Armstrong,
første mand på månen, og Sally Ride, første amerikanske kvinde i rummet.
Ro i salen, tak.
Sværger du at sige sandheden, hele sandheden og kun sandheden?
Har du set optegnelserne og bekræftet, at det blev gjort ordentligt?
Det er i gang nu.
Det var en meget svær tid.
Jeg gik fra dag til dag
og arbejdede mig igennem det, vi skulle arbejde os igennem.
Ingeniørens største problem var, de ikke havde bevis på, det var sikkert.
Troede du, du havde databasen til at vise, at det var?
Jeg brugte de data, vi havde til rådighed.
Det siger dr. Ride. At det ikke er endegyldigt.
De siger, at dataene ikke er endegyldige.
Du siger, at dataene er endegyldige for dig.
Sally stillede de svære spørgsmål og holdt NASA's ledelse til ilden.
Så gav en NASA-ingeniør Sally arket,
der viste, at NASA vidste, at gummiringene kun kunne klare
temperaturer ned til ti grader. Challenger blev opsendt ved godt to.
NASA prøvede at skjule, at de vidste det.
Bør der være en begrænsning på forseglingerne,
hvad angår temperatur?
Det vil jeg vente med at sige, om der bør være eller ej.
Det er min pointe. Det lader ikke til, at I har data til at vide, om der bør,
og hvis der skal, hvad skal den så være?
Det er korrekt.
Astronauter har stor tillid til, at NASA
minimerer risikoen ved at flyve i rummet.
Det stod klart, at systemet havde svigtet.
Sally Ride talte for første gang om sin personlige reaktion
på ulykken, der har stoppet rumflyvninger.
Jeg var chokeret. Jeg er ikke klar til at flyve igen.
Meget få astronauter er klar til at flyve igen nu.
Det knuste Sallys hjerte, for NASA var ikke, hvad hun troede.
Det var begyndelsen på enden for hende.
Den første amerikanske kvinde i rummet har sagt op hos rumagenturet.
Hun siger, at NASA's mangler blev meget tydelige
efter sidste års Challenger-katastrofe.
Den meddelelse kommer få uger,
efter at Ride og hendes mand, astronaut Steve Hawley, blev skilt.
Da hun sagde, hun ikke ville være gift mere,
var det en sær kombination af overraskelse og lettelse.
Jeg ved ikke, hvor længe jeg havde kunnet fortsætte
i det forhold, som vi havde.
Sally ville ikke være hos NASA mere, og det ville jeg.
Jeg tænkte først: "Nå, det er, fordi vi ikke har en fælles fremtid."
Men jeg fandt senere ud af, at det var mere end det.
På et tidspunkt ringede Bears mand til mig.
Han skulle håndtere, at Bear var lesbisk.
Han ville vide, om jeg vidste, Sally var det.
Jeg havde en formodning, men vidste det ikke.
Det var hans opkald, der gjorde: "Okay. Ja, det er vel sandt."
Jeg vidste stadig ikke, hvor længe det havde stået på.
Sally vidste, hvad hun ville og prøvede at få det eller gøre det.
Reglerne er måske ubelejlige,
men de afskrækkende hende ikke. Sådan var hun bare.
Efter NASA ville Sally og jeg være sammen,
men Sally ville søge en universitetsstilling,
og UCSD tilbød hende en god aftale.
På det tidspunkt forberedte jeg mig på et ph.d.-program i Atlanta.
Vi besluttede os for et par år mere,
forhåbentlig kun tre, med langdistanceforhold.
Men et par uger senere ringede Sally til mig.
"Jeg kan ikke have et langdistanceforhold mere."
"Jeg vil bo hos dig på fuld tid." Jeg måtte tænke over det.
Jeg glædede mig til mit ph.d.-program, men var også glad for Sally.
Så jeg flyttede ind i Sallys hus i La Jolla.
Det var stort at bo sammen.
Vi vågnede op sammen hver dag og gik på vandretur i bakkerne.
Vi havde det så sjovt.
Vores forhold føltes ubesværet gennem de store øjeblikke.
Sally og jeg elskede videnskab, men piger bliver stadig
ikke rigtig opfordret til at blive forskere og ingeniører.
Hvis flere piger voksede op med interesse for videnskab,
som vi gjorde, ville verden være et bedre sted.
Vi grundlagde firmaet Sally Ride Science i 2001.
Vi ville ændre kulturen for kvinder og piger.
Vi prøver at skabe programmer, aktiviteter, konkurrencer
for at fange deres entusiasme.
Sally ville gøre alt i sin magt for at gøre det til en succes.
Hun blev mere åben for at tale med flere mennesker og børn.
Sally Ride Science var en stor succes, og vi havde store sponsorer.
Jeg vil takke ExxonMobil.
Sally var bekymret for, hvor åbent vores forhold skulle være.
Hvis sponsorerne vidste, at to kvinder drev firmaet,
og de to kvinder var lesbiske,
var hun bange for, at det ville ødelægge vores firma.
Folk lækker oplysninger, og det sker bare.
Oplysninger slipper ud.
Sally var meget forsigtig med pressen af den grund.
Jeg grundlagde det for otte år siden med Karen og Tam, som I hørte.
Da hun var gift med Steve, blev hun set kysse ham
og holde hans hånd offentligt.
Det var noget, hun ikke havde det godt med at gøre med mig.
Man skal holde sig tilbage, når man er sammen med en, man elsker højt.
Man vil sidde ved siden af hende, holde hende i hånden,
røre ved ansigtet og kysse.
Det er frygten ved at være lesbisk, at være den, man er.
Det påvirker arbejdet, muligheder, vores firma.
Så verden er ikke altid venlig.
Sally var bange for, hvad folk ville tænke,
især hendes kolleger og venner,
og hvordan det ville ændre deres syn på hende,
men de skulle vide, at vi var et par.
Jeg ville ikke have den akavede følelse.
Jeg ville have forholdet bekræftet.
At være hemmelighedsfuld om vores kærlighed til hinanden
og vores liv sammen tærede mere på mig end Sally.
Det åd mig op indefra.
Jeg elsker de billeder.
Min gode ven tog nogle søde billeder af Sally og mig.
Mange par, da de begyndte at date, havde mange billeder,
som de tog af hinanden i den periode.
Det gjorde vi aldrig.
Bare jeg havde flere billeder af alle de dejlige øjeblikke i vores liv.
Da jeg var i 20'erne,
var jeg mere åben end med Sally.
Jeg var altid åben og ærlig over for mine nærmeste venner og familie.
Der var et lille hul i mig,
hvor jeg ikke kunne lide at skulle dække over den del af mig selv.
Det knuste mit hjerte. Jeg lukkede af.
Jeg elskede hende højt, men i et par måneder
overvejede jeg at forlade Sally.
Jeg tog til Atlanta for at komme lidt væk.
Jeg tænkte meget på at få et andet liv.
Hvordan det ville være ikke at være sammen med Sally.
Jeg ringede til hende hver dag, og hun sagde ikke så meget.
Hun lukkede bare af. Det var forfærdeligt.
Det var det laveste punkt.
Mange forstår ikke, hvad det vil sige at forelske sig
i et menneske som Sally.
Noget af det, der gjorde hende til kvinden,
der kunne bryde den højeste grænse,
gjorde hende svær at være i forhold med.
Sally kunne ikke dele det med sine nærmeste.
End ikke sin søster, Bear.
Her er Bear, Sallys søster, som er to år yngre.
Sally og Tam havde boet sammen længe.
Vi mødtes i familien, og Sally og Tam kom forbi og bagte en tærte,
men Sally talte aldrig om det.
Jeg var præst. Det var min kone også, og vi sprang ud, da vi fandt sammen.
Men som et resultat af det
mistede Susan og jeg vores arbejde i kirken.
Bear ville tale med Sally om Susan
og ville også tale med Sally om Sally og mig.
Sally sagde: "Tam, vil du tale med Bear?"
"Hvorfor taler du ikke med din søster?
Du er sammen med en kvinde. Hun er sammen med en. Tal med hende.
Hun er din søster."
Jeg forstod det ikke.
Da jeg kom tilbage, sagde Sally, at hun ville tale med mig.
Hun sagde, hun var bekymret for vores forhold.
At tingene ændrede sig, og det skræmte hende.
Det ramte hende i hjertet.
Hun ville ikke have, vi tilbragte det meste af vores tid hver for sig
og lavede forskellige ting.
Vi havde en intens samtale.
Vi skændtes ikke, men der var lidt diskussion.
Hun stod på flade fødder, og pludselig rejste hun sig på tæerne.
Det fik mig til at grine, og jeg begyndte at grine.
Det er så sødt og anderledes.
Jeg har indset, at jeg elsker Sally, og måske kan vi løse det.
Sally sagde, hun altid ønskede, at jeg var lykkelig,
og vi blev enige om, at vi måtte finde en bedre balance
mellem det, jeg havde brug for, og det, hun havde brug for.
Vi kunne ikke ændre verdens syn på os, men vi elskede hinanden så højt,
og vi ville være sammen uanset hvad.
Vi var lykkelige sammen i mange år.
Så i 2011 skulle Sally og jeg til en konference i San Francisco.
Vi var på hotel, og Sally ville ikke have aftensmad.
Hun havde det ikke godt.
Jeg bemærkede, at hendes kinder var lidt gule.
Det skræmte mig meget.
Så snart Sally og jeg kom tilbage, kørte vi direkte til lægen.
Jeg tænkte: "Hun er syg, men ikke alvorligt."
Men så ser jeg hende komme ud af lægens kontor og hendes ansigt.
Jeg vidste, at noget var helt galt.
Du store.
Jeg spurgte: "Hvad sagde han?"
"Han tror, jeg har kræft. En tumor i min bugspytkirtel."
På et sekund er vores liv helt forandret.
Vi var som zombier. Det var et stort chok.
Hun fik omfattende operationer, kemo og stråling.
Men hun var altid optimistisk. Hun var altid Sally.
Efterhånden som kræften udviklede sig, blev hun mere og mere syg.
Hver uge mistede hun evnen til at gå op og ned ad trappen.
Tam var fantastisk med Sally. Virkelig engageret.
Jeg elskede Neil Young og sangen Harvest Moon.
Jeg satte den på og fik Sally til at danse med mig i stuen.
Hun havde tabt sig og var svag.
Hun så sød ud. Hendes blå øjne er stadig skarpe.
Det var vidunderligt at være sammen med hende.
Vi ville begge være så tæt på hinanden som muligt.
Vi gik ind på hospitalet arm i arm.
Sygeplejersken spurgte: "Hvem er du?"
Sally sagde: "Hun er min partner."
Det røg bare ud af munden på hende.
Hvis man ikke er et familiemedlem, må man ikke se patienten.
Det var Sally meget bekymret for.
Vi ønskede, at vi var blevet gift,
men vi besluttede at søge om registreret partnerskab.
Det føltes næsten lige så tæt på som at være gift.
Det var sjovt at se vores underskrifter
på det lille stykke papir.
Det bragte minder tilbage.
Sally døde i juli 2012. 17 måneder efter diagnosen.
Det var en vild dag. Jeg bad Bear om hjælp.
Jeg vil ikke se hende blive kørt væk.
Jeg gik ud og sad på terrassen.
Pludselig hørte jeg en helikopter flyve rundt over vores hus.
Biler kom kørende.
Så var der en mand med et stort kamera.
- En trist afsked. - En sand amerikansk pioner døde i dag.
Astronauten Sally Ride har tabt kampen mod bugspytkirtelkræft.
-Hun var 61 år. - Ride var en meget reserveret person.
Først da jeg læste hendes nekrolog, blev det offentliggjort,
at Ride havde haft et 27 år langt forhold til en kvinde.
TAM O'SHAUGHNESSY PARTNER GENNEM 27 ÅR
Jeg hørte om Tam på samme måde som resten af verden. I nekrologen.
Jeg var rasende på hende. Hvor vover hun ikke at sige det?
Så fik jeg det skidt.
Jeg havde det skidt med, at samfundet kunne få en, vi elsker og respekterer,
til at føle, at hun måtte skjule noget om sig selv.
En måned før hun døde, stod det klart, at enden var nær.
Vi talte ikke om død eller begravelse. Vi brugte ikke de ord,
men så tænkte jeg: "Vent lidt. Hvem skal jeg være for verden?
Hvem skal jeg være for dem, der ikke ved, vi har været sammen,
og at vi elsker hinanden?"
Hun tænkte over det og sagde: "Du bestemmer.
Hvad end du beslutter, er det fint."
Så da jeg skrev nekrologen, tænkte jeg over det.
Sally var et ærligt menneske bortset fra det lille tynde område.
Det er ikke i orden.
Jeg er et ærligt menneske og træt af at gemme mig.
Hvis folk ikke kan lide det, er det bare ærgerligt.
TAM O'SHAUGHNESSY, LIVSPARTNER I 27 ÅR
Det var en befrielse for os alle.
Tam bør anerkendes som den, hun var i forhold til Sally
og i forhold til vores familie.
Jeg vil læse et utroligt brev fra Mike Mullane.
"Jeg ved, det kommer sent,
men jeg vil udtrykke min dybeste medfølelse for dit tab.
Jeg havde været i miljøer med kun mænd hele mit liv.
Min opførsel og mine ord og gerninger fremmedgjorde Sally for mig."
Da vi kom til NASA, første dag hos NASA...
I ordbogen under mandschauvinistisk gris
var der et billede Mike Mullane.
Jeg skammer mig over min holdning.
"Sally var bemærkelsesværdig og klarede store forhindringer
med mod og værdighed.
Jeg har fire piger som børnebørn. De skal værdsætte det, kvinder som Sally
og jer alle gjorde for at sikre en fremtid, hvor de ikke begrænses i
at forfølge deres egne drømme."
Det er et fantastisk brev.
Her tvivlede jeg på kvindernes evne til at håndtere farlige situationer.
Arbejdet med dem åbnede mine øjne.
De kan gøre det så godt som alle andre. Sally var en del af det.
Det er på tide, at folk indser, at kvinder kan klare det job, de vil.
USA ændrede sig, da Sally kom ud i rummet.
Kvinder kan gøre det. Hun beviste det.
Hun banede vejen for alle de kvinder,
der har været i rummet. Hun gjorde det fantastisk.
Man kan se Sallys arv i de mange kvinder,
som nu er en del af NASA's arbejde.
Hun inspirerede alle de unge videnskabskvinder.
Det øger sandsynligheden for, at de går længere og bidrager mere.
Jeg vil gerne huskes som en, der ikke var bange for at gøre det, hun ville.
Som en, der tog chancer undervejs for at opnå sine mål.
Jeg har tænkt længe over,
hvorfor Sally ikke var åben om vores forhold.
Det eneste, der giver mening, er, at hun var bange.
Det er hjerteskærende for mig, men også for hende.
Til folk, der mener, Sally skulle være sprunget ud, før hun døde,
eller Sally skulle have modtaget blomsterbuketten.
Bare lad Sally være Sally. Det gjorde Sally til den, hun var.
Hun efterlod os med et spørgsmål. Hun efterlod os med nysgerrighed,
men det var på hendes betingelser, og sådan kunne Sally lide det.
Godmorgen.
Jeg fik et opkald fra Det Hvide Hus.
De sagde, Sally skulle have Presidential Medal of Freedom.
Første amerikanske kvinde i rummet.
Sally brød lige gennem den stratosfæriske grænse.
Tam O'Shaughnessy modtager den på vegne af sin livspartner.
Sally K. Ride.
Det var meget offentligt og virkelig stort.
Det føltes utroligt.
Sally blev endelig hyldet for den, hun virkelig var.
Jeg blev også hyldet for at være hendes partner.
Verden gjorde det svært og smertefuldt,
men vi var modige nok til at elske hinanden.
SALLY OG TAM HAR INSPIRERET UTALLIGE KVINDER OG PIGER TIL AT BLIVE FORSKERE
DE HAR VÆRET MED TIL AT UDDANNE OVER 30.000 LÆRERE
OG INSPIRERET MILLIONER AF STUDERENDE MED BØGER OG WORKSHOPS
I JUNI 2014 FEJREDE NASA DEN FØRSTE PRIDE-BEGIVENHED
TAM OG BEAR VAR MED
Tekster: Lars Steen Olsen