Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Specialista de misiune, dr Sally Ride, finalizează pregătirile
pentru a intra în naveta spațială.
Numărătoarea inversă a început. O oră, 40 de minute și 25 de secunde.
Toți cei cinci membri ai echipajului se află la bord.
Dr Sally Ride va fi cunoscută drept MS2.
Echipă, aici MS2. Mă auziți?
MS2, te aud foarte clar.
Se face istorie în America. Pentru prima dată, o femeie...
Prima femeie astronaut din America
va zbura în spațiu. Numele ei e Sally Ride.
Sally Ride.
Astronauta Sally Ride.
- Ești un star. - Te susținem.
Haide, Sally!
Dr Ride, simțiți că presa a fost insensibilă?
Presa?
Îmi pare rău că societatea noastră nu e mai avansată
și că e o situație atât de extraordinară.
Sally era cea mai cunoscută persoană și pe bună dreptate.
Au mai rămas două minute.
Am înțeles că voi fi un model.
Aprinzătoarele de hidrogen au fost armate.
Femeile au șansa să arate ce pot. Sper să n-o dea în bară pentru toate.
E foarte important să nu fac vreo prostie.
Douăzeci și cinci. Mai sunt 25 de secunde.
Secvențiatorul de la bord a început numărătoarea inversă.
E timpul ca lumea să înțeleagă că femeile din țara asta
pot să facă orice meserie doresc.
Sally a riscat totul pentru a face istorie.
Dar nu a putut să riște să spună lumii despre noi.
Zece, nouă, opt, șapte, șase...
A pornit motorul principal.
STS-7 s-a ridicat de la sol cu prima astronaută din America.
Știți cine e persoana asta?
- Da. - Da?
- Cum o cheamă? - Sally Ride.
- Așa e. - Da. Cu ce se ocupă?
- E astronaută. - Astronaută?
- Exact. - Cum mănânci?
Nu plutește mâncarea în aer?
Nu vrei să mănânci mazăre.
Dacă deschizi o conservă de mazăre...
Cine ar vrea să meargă în spațiu cu Sally?
- Bun. Putem să venim toți, nu? - Sigur, nicio problemă.
Lui Sally îi plăcea cum era văzută.
Era fata de aur, un adevărat model.
Pari să ai probleme. Pot să te ajut cu ceva?
Nu pot să lansez racheta asta.
Nu voia ca asta să se schimbe.
Nu am plănuit să ascundem nimic.
Voiam să devin astronaută.
- Serios? - Da.
M-a durut. Nu știu dacă ea a simțit la fel.
Nu îi păsa de astfel de lucruri.
Interviul lui Tam, dubla unu.
- Motor! - Motor!
Mai întâi, prezintă-te. Spune-mi cum te numești.
- Poate și ce relație ai cu Sally. - Sigur.
Mă numesc Tam O'Shaughnessy. Am fost partenera ei 27 de ani.
TAM O'SHAUGHNESSY PARTENERĂ DE VIAȚĂ
Când am cunoscut-o pe Sally, ea avea 13 ani, eu, 12.
Stăteam la rând cu alte fete, la un turneu de tenis.
Era îngrozitor de cald.
Îmi amintesc că cerul era de un albastru perfect.
La rând, eram în spatele lui Sally.
Am observat-o pentru că stătea pe vârfuri.
Când rândul avansa,
mergea pe vârfuri și n-am mai văzut pe nimeni făcând asta.
Mă uitam la ea și mă pufnea râsul.
Sally s-a întors și m-a observat.
Am zis ceva de genul: „Mergi pe vârfuri, ca o balerină.”
Așa a început prietenia noastră.
Sally era tăcută, dar putea să vorbească opt minute în șir
despre diferiți jucători și cum pot fi bătuți.
Stilul ei de joc avea lovituri lângă fileu și plasare iscusită a mingii.
Am jucat la dublu cu ea și voia să fie pe acea parte
unde era mai multă presiune. Așa sunt unii oameni.
Dacă e o lovitură decisivă, vor să fie cei care o dau.
Așa era și Sally.
Am crescut în perioada de glorie a programului spațial.
Era pe prima pagină în fiecare zi
și îmi amintesc că profesorii de la școala primară
aduceau în clasă acele televizoare alb-negru
ca să vedem lansările de la primele ore.
Cred că toți copiii visau să devină astronauți.
E un pas mic pentru om.
Voi fi ocupat puțin.
Iubeam știința, dar, la fel ca multe fete din școala gimnazială,
începeam să-mi pierd încrederea în mine.
Am început să internalizez mesajele subtile trimise de oameni.
Fiindcă în programul spațial erau doar bărbați,
nici nu mi-a trecut prin minte că aș putea fi astronaută.
În 1976, NASA a decis că va extinde corpul de astronauți,
care, pentru prima dată, va include femei și minorități.
Am văzut un anunț în ziarul studențesc de la Stanford.
NASA accepta înscrieri pentru astronauți.
În momentul în care l-am văzut, am știut că asta vreau să fac.
Chiar în acea zi am formulat o mică cerere scrisă de mână.
„Acum, că programul spațial a evoluat și acceptă înscrierea femeilor,
simt că am o oportunitate incredibilă.
Mai mult, cred că educația mea,
pregătirea științifică și în astrofizică,
mă califică să contribui, dar și să învăț din acest program.”
Dacă greșea, tăia și scria mai departe.
Reflectă perfect personalitatea ei.
Când NASA a anunțat că recrutează între 30 și 40 de astronauți,
peste 8.000 de candidați au răspuns, inclusiv peste 1.500 de femei.
Știam că am șanse să ajung destul de departe
în procesul de selecție.
Până la finalizarea procesului, urma să am un doctorat.
Participasem și la competiții sportive.
Realizările academice ale lui Sally
păreau, la prima privire, să provină de la trei persoane.
La Universitatea Stanford, a obținut licențe în engleză și fizică,
apoi masterat și doctorat în astrofizică.
Sally era cam arogantă când venea vorba de fizică.
Îi plăcea că era dificil de învățat.
Prin urmare, dacă o învățai însemna că ești foarte inteligent.
Într-o seară, când aveam vreo 20 de ani, am invitat-o la cină.
Nu ne văzuserăm de câțiva ani.
Am decis să fac ceva special.
Nu câștigam foarte mult, dar am comandat fripturi, un vin
și aveam o lumină difuză.
A fost plăcut să ne redescoperim la maturitate.
Știa că sunt gay, îi spusesem.
I-am spus că ieșeam cu o femeie.
Dar nu știam că și ea avea propriile experiențe. Habar n-aveam.
Sally fusese cea mai bună prietenă a mea, prima mea relație cu o femeie.
N-am vorbit despre anii de facultate, fiindcă Sally fusese atât de prezentă.
Am avut ceva minunat cu Sally.
Timp de patru ani am fost nedespărțite.
Dar niciuna nu vorbea cu altcineva despre ce se petrecea.
Nu ne țineam de mână în afara apartamentului.
Cred că asta a dus despărțire,
eu nu puteam să trăiesc doar în acea lume mică.
Îmi amintesc că le-am văzut împreună pe Molly și pe Sally, dar nu știam.
Am aflat abia după câțiva ani.
Când am luat cina aia romantică, nu am realizat că e romantică.
Doar am stat de vorbă și ne-am simțit bine.
Zece ani mai târziu mi-a spus că sentimentele ei pentru mine
s-au schimbat atunci.
Dar eu nu știam nimic.
La scurt timp, a fost sunată de NASA.
Am fost sunată foarte devreme, după ora Californiei.
Mi se părea că visez.
Fusesem acceptată în programul pentru astronauți.
Bineînțeles, am fost entuziasmată.
La începutul anului 1978, astrofiziciana dr Sally Ride
și-a anunțat familia despre un eveniment crucial în cariera ei.
Fusese selectată de NASA drept candidată să fie astronaută.
Eram foarte entuziasmată.
Primul lucru, după ce am vorbit cu George Abbey,
am sunat-o pe mama, apoi pe sora mea, l-am sunat pe tata.
Sunt aproape la fel de bucuroși ca mine.
Reacția mamei mele a fost... Mai am o soră, la teologie.
E la un seminar teologic.
Și mama a zis: „Una dintre ele va ajunge în rai.”
Până acum, pe Lună au ajuns doar bărbați.
De fapt, până acum, toți astronauții au fost bărbați. Albi, nu de culoare.
Agenția Spațială a SUA a numit 35 de astronauți noi,
inclusiv șase femei, trei de culoare și un asiatic.
Când am ajuns la NASA, a fost foarte tare.
Din acel moment, am visat să am ocazia
să ajung și eu în spațiu.
Eram boboci în Corpul de Astronauți.
Niciunul dintre noi nu știa ce avea să ni se întâmple.
A fost un punct de cotitură în viața mea.
Să-i primim pe noii noștri prieteni la Houston, Centrul Spațial Johnson.
Am găsit peste 8.000 de persoane
care doreau să devină astronauți și care s-au înscris.
Prima dată, am fost toți 35 la Houston,
pentru a fi prezentați într-o mare conferință de presă.
Erau 10 persoane complet diferite
de astronauții care existaseră până atunci.
Sally Ride.
E asistent de cercetător la departamentul de fizică
al Universității Stanford.
Cei 10 care eram diferiți eram în centrul atenției.
Am fost supuși întrebărilor presei timp de ore în șir.
Kathy Sullivan.
Am înțeles ce avea să urmeze.
Acum ești o figură publică.
Nu vor dori să știe doar ce speri de la programul spațial
sau ce vrei să faci.
Vor întreba toate lucrurile obișnuite, despre viața amoroasă,
despre păr și machiaj, stil,
întrebările pe care erau obișnuiți să le pună femeilor.
Cum e când cunoști un bărbat care nu e în program,
nu știe cine ești și îi spui: ”Sunt astronaută”?
Îți spune că ești prea drăguță?
„Haide, fetițo, nu ai cum să fii astronaută!”
Spun doar că sunt ingineră.
Când crezi că urci în navetă?
Vor mai trece câțiva ani pentru noi, cei aflați la început,
dar merită așteptarea.
Naveta Spațială Columbia va fi lansată
de la Cape Canaveral, Florida, pentru zborul de test.
Abia aștept să ajung acolo. Cred că toți suntem nerăbdători.
PRIMA LANSARE, 1981
Fiecare voia să fie primul bărbat sau prima femeie.
Era în natura noastră.
Astronauții știau că anumiți oameni sunt importanți.
Dar procesul propriu-zis, criteriile folosite,
erau complet învăluite în mister.
Nu știau ce să facă. „Să fiu mai prietenos?
Să mai lucrez vreo două ore?” Nu știau cum e mai bine.
Era clar că Sally voia să fie prima.
N-ar fi recunoscut asta în niciun interviu.
În orice interviu spunea: „Vreau doar să zbor.”
Nu m-am înscris ca să fiu prima femeie în spațiu.
Nu aveam vreo dorință să fiu prima femeie.
Nu asta e important pentru mine, e important să zbor.
Antrenamentul e foarte greu.
Sărituri cu parașuta, Cometa Vomei, un avion care coboară în picaj.
Le oferă 20 de secunde de imponderabilitate.
Chiar era o cometă a vomei. Da, numele e potrivit.
Astronautele au făcut aceleași exerciții ca și bărbații.
Au fost ridicate, aruncate, trase, au învățat tehnici de supraviețuire,
au învățat să folosească unelte
pe care le vor avea în zborurile reale cu naveta.
În tot acest timp, eram înconjurate de presă.
Ne urmăreau fiecare mișcare.
„Oare pot să se descurce în fața necunoscutului
și a posibilelor pericole?”
Crezi că ești la fel de capabilă ca orice astronaut?
Da.
- Chiar mai bună decât unii? - Nu sunt proastă, să spun asta.
Toți se gândeau că va fi ori Sally, ori Judy Resnik.
Judy a fost considerată mereu o competitoare puternică.
E foarte inteligentă, o ingineră foarte bună.
Sally și Judy erau foarte diferite.
Sunt două tipuri de personalități.
Judy era drăguță și era extraordinar de capabilă și inteligentă,
dar îi plăcea să se distreze.
Sally era mult mai tăcută. Era concentrată doar pe muncă.
Nu am văzut-o să-și afișeze emoțiile.
E nervoasă? E fericită? E supărată? Nu știu.
Era dificil să te apropii de ea.
Era mai severă.
Nu cred că știa să se împrietenească cu cineva cu care concura.
Una dintre primele sarcini a fost la brațul robotic al navetei.
Era încă în faza de dezvoltare.
Această însărcinare te punea în poziția
de a fi favorit în cursă.
Brațul robotic trebuia să fie capabil să ia sateliți de pe navetă
și să-i plaseze în spațiu.
Primirea acelei sarcini a fost crucială.
Sally era o operatoare excelentă, la fel și Judy.
Da, s-a deplasat la pupa, la pupa față de centru. E la 45 și 30.
Datorită coordonării pe care o avea fiind jucătoare de tenis,
Sally a învățat repede cum ar putea lucra în spațiu,
iar oamenii au observat că stăpânea operarea brațului robotic.
Astfel de factori te puteau ajuta să zbori mai repede.
Sally avea o mentalitate mult mai competitivă decât noi ceilalți.
Într-o zi, ne antrenam, iar eu exersam la brațul robotic.
Eram la panou și mă pregăteam să lucrez cu el.
O văd pe Sally trecând prin spate, coborând spre puntea inferioară.
Și, brusc, brațul se oprește.
Încep imediat să mă gândesc cum să-l repar.
Ajung, în final, la întrerupătoarele de circuit,
care se află pe un panou din dreptul scărilor.
Toate fuseseră scoase.
Era clar că Sally, coborând pe-acolo,
scosese pe rând toate întrerupătoarele de circuit.
Voia să mă ajute, să-mi dea o lecție, să vadă dacă mă descurc?
Trimitea un semnal de tipul: „Brațul robotic e al meu.
De ce umbli la el?”
Sau se juca cu mintea mea?
Dacă vreunul se gândea: „Vreau să câștig”,
sigur Sally era aceea.
Sincer, nu înțelegeam entuziasmul de a lucra pentru NASA.
Mi se părea că e cel mai plictisitor și mai rigid job de pe Pământ,
deloc deschis față de persoanele de culoare
sau „Dacă ești queer, valea de-aici.”
Eu am luat-o pe un drum foarte diferit.
În loc de facultate,
m-am înscris în primul turneu feminin de tenis, Virginia Slim Circuit.
Am participat la US Open și Wimbledon.
Am cunoscut mulți oameni minunați,
inclusiv o jucătoare de tenis din Suedia.
Ne-am împrietenit. Am realizat că mă gândeam la ea
într-un mod diferit.
Era oarecum gay. Și m-a șocat. Îmi era frică.
Când eram mai mică, mi s-a spus
că homosexualii și lesbienele sunt oameni înfricoșători.
Majoritatea americanilor resping simpla noțiune de homosexualitate.
Un sondaj CBS News arată că doi din trei americani
privesc homosexualii cu dezgust, disconfort sau teamă.
Mi se pare revoltător. Scrie în Vechiul Testament,
e o abominațiune împotriva lui Dumnezeu.
Nu e ceva american, înțelegi?
Dacă mă întrebi pe mine, ar trebui împușcați.
Inițial, teama și rușinea din tinerețe s-au ridicat la suprafață.
Trebuie să ai grijă, să ascunzi cine ești.
Trebuie să ascunzi ce simți, toate lucrurile astea.
Dar veneam din tenis,
unde nu le păsa cu cine ieși sau cu cine te culcai.
M-am conectat cu o comunitate de femei
care erau dispuse să fie mai deschise referitor la sexualitatea lor.
În întreaga țară lua naștere o mișcare.
Dacă credeau că suntem peste tot în anii '70, stați să vedeți în '80.
Să văd membri ai comunității queer mărșăluind
și fiind ei înșiși m-a inspirat.
Am decis să le spun surorilor și mamei mele.
Am văzut că e posibil să fiu sinceră despre cine sunt și m-am simțit bine.
Sunt norocoasă că am trăit asta când aveam 19, 20, 21 de ani.
Sally a crescut într-un mediu mult mai rigid.
Când eu și Sally am început să fim împreună, mi-a adus asta.
Trebuie să spun că m-a surprins. Sunt două femei.
E frumoasă, dar m-a mirat puțin, fiindcă știam că era discretă,
că nu recunoscuse că e gay,
nu era mândră de asta.
Sally nu vorbea despre lucruri personale.
Era foarte retrasă încă din copilărie.
În familia ei nu existau genul de relații apropiate,
în care își făceau confesiuni.
Cum era Sally în copilărie?
Cred că era închisă în ea, tăcută. Nu se exterioriza.
Care credeți că era cauza?
Nu e treaba ta.
Numele meu e Joyce Ride.
Ce relație aveți cu Sally?
Cu Sally? A fost primul meu copil.
JOYCE RIDE MAMA LUI SALLY
Părinții lui Sally erau progresiști,
foarte deschiși și amândoi credeau
că fiicele lor puteau face orice își doreau.
Într-un fel, copilăria lui Sally a fost ideală. Pe de altă parte,
părinții nu-și manifestau afecțiunea între ei sau față de Bear și Sally.
Fiind norvegieni, nu ne împărtășeam prea des sentimentele.
Sally a interiorizat mesajul că prea multă exuberanță,
prea multe emoții nu sunt ceva propriu nouă.
De ce nu vă place să vorbiți despre sentimente?
Dacă aș ști ce simt despre sentimente...
probabil nu ți-aș spune.
Nu a învățat să-și exprime sentimentele
fiindcă nici acasă nu erau exprimate.
De exemplu, mie și lui Sally
ne plăcea s-o vizităm pe mama ei, să batem la ușă.
Joyce deschidea ușa și spunea: „Bună, fiica mea mai mare!”
și: „Bună, Tam!” Apoi revenea la ce făcea.
Nu ne invita în casă, nu ne îmbrățișa, n-o îmbrățișa pe Sally.
„Nu te-am văzut de mult, te iubesc.” Absolut deloc.
Se întorcea la masa din sufragerie, la ce făcea ea atunci.
Pe atunci, știați că au o relație?
- Că sunt împreună? - Da.
Dar nu vorbeam despre asta.
În momentul ăsta, crezi că ești genul potrivit de astronaut?
Poți să fii mai explicită?
Ce face Tom Wolfe
e ceva ce sfidează moartea, curajos și așa mai departe.
Nu cred.
Din aproximativ 4.000 de angajați de la Centrul Spațial Johnson,
doar patru erau femei.
Să vă faceți o idee despre cultura dominant masculină.
La ședințele importante, mereu erau doar bărbați la masă.
Îmi amintesc privirile uluite.
„Ce caută fata aia...? A cui secretară stă la masă?”
Sunt diferențe între o astronaută și un astronaut?
E vreun aspect pozitiv, negativ, amuzant?
Nu cred că ar trebui
să întrebi așa ceva în emisiune.
Aș vrea să tai partea asta, bine?
Bine. Asta e tot.
Toate încercam să ne mascăm feminitatea.
Eu și Sally mergeam împreună la cumpărături.
Căutam pantaloni kaki și cămăși
care păreau a fi bărbătești.
Voiam să ne considere ca parte din echipă, nu astronaute.
Lui Sally îi plăcea să poarte geaca asta,
cu ochelari de soare tip aviator.
Voia să semene cu astronauții de pe Apollo și...
Să imite atitudinea lor masculină, îndrăzneață.
Astronautele trebuiau să fie foarte atente.
Pe de-o parte, voiau să se integreze.
Pe de altă parte, voiau să găsească o cale de a confrunta sexismul
culturii de la acea vreme.
Voiam să spun că formula de adresare nu e „dra Ride”.
E fie „doctor”, fie „Sally”. E alegerea ta.
- Bine. - Alege.
- Cred că aleg „Sally”. - Le putem folosi alternativ?
- Bine. - În regulă.
Doar să nu...
- Asta nu e în regulă. - Bine.
Există în NASA elemente care nu știu ce să facă cu noi.
Unii ne vorbesc de sus.
Când vorbesc cu una dintre noi, nu prea știu cum să ne ia.
Am absolvit West Point. Am fost în Vietnam.
Am fost în 134 de misiuni de luptă.
Simțeam că femeile selectate nu au trecut prin ce am trecut noi.
Destui oameni din armată simțeau la fel.
Sally mi se părea foarte atrăgătoare.
Judy era frumoasă. Asta era realitatea atunci.
Bărbații vedeau femeile ca niște creaturi sexuale ce erau.
Dar astronaute? Pe bune?
Gata, astronauții nu plâng.
Se vor panica la prima problemă. Vor țipa.
Vor căuta un bărbat după care să se ascundă.
Trebuie să investigăm în condiții controlate
reacțiile unei femei la mediul lunar.
Renzo, bun-venit în noua ta casă!
Acea unitate e defectă. Gândește haotic.
Acea unitate e o femeie.
Îmi amintesc că am spus o glumă cu limbaj obscen.
Puteți să tăiați asta, dar poanta conținea cuvântul „sâni”.
Am văzut în ochii ei
privirea care spunea: „N-am cunoscut om mai dezgustător.”
După asta, n-am mai prea vorbit cu ea.
Nu mai lucrasem niciodată cu femei.
Nu eram convins că vor face față
lumii atât de periculoase a zborului de înaltă performanță.
Nu înțelegeam cu ce ar putea contribui ele.
Motivul pentru care femeile nu puteau zbura în spațiu în anii '60
a fost faptul că nu concepeau ca un astronaut să fie o femeie.
E loc în programul nostru spațial pentru o astronaută?
Puteam să trimitem o femeie în spațiu în locul cimpanzeului.
La sfârșitul anilor '50, femei pilot au trecut prin aceleași teste
care au fost concepute pentru bărbați, pentru programul Mercury.
Dacă trimitem un om în spațiu, să-l trimitem pe cel mai calificat.
Femeile necesită mai puțină hrană și oxigen,
pot folosi același booster.
Pot urca mai sus, pot sta mai mult acolo.
Femeile au avut rezultate bune.
Chiar mult mai bune la testele cardiopulmonare
și la cele de privare senzorială.
Dacă ați găsi femei mai calificate decât voi,
cum le-ați primi în program?
Ar fi binevenite.
Puțini s-au exprimat clar împotriva femeilor.
Dar, în cele din urmă, programul a fost anulat.
Sovieticii au fost primii. Au avut primul satelit, Sputnik.
Au trimis primul om în spațiu.
Au trimis prima femeie în spațiu, Valentina Tereshkova.
Dar America nu avea să fie pregătită pentru o femeie încă mult timp.
Sally, mai e la NASA cineva care încă nu e convins
că femeile au un loc în programul spațial?
Cred că sunt câțiva care așteaptă să vadă cum mă descurc.
Să spunem așa.
După doar un an de antrenamente, Sally a fost numită CapCom pe STS-2.
E o poziție importantă, singura persoană din Centrul de Control
care comunică cu astronauții din spațiu.
Bun. Te auzim clar acum.
Am recepționat observațiile RMS și sună grozav.
E o responsabilitate mare.
În acea misiune, au avut niște probleme.
Sistemul de protecție termică s-a deteriorat.
Prima parte a misiunii e intensă. Vedem fulgi de cenușă zburând.
Sistemul de protecție termică e singurul care protejează naveta
la intrarea în atmosfera Pământului.
Dacă își pierde integritatea, naveta arde.
De aceea se fac niște schimbări.
Dar nu vrei să spun că urmează schimbări
- ...până nu trecem de State. - Exact.
Aș vrea să mai analizăm puțin problema camerei.
Bine.
Planul e într-un impas aici.
Înțelegeți că am pierdut camera.
Întrerupătorul de circuit nu mai funcționează.
În Centrul de Control, frustrarea creștea. Erau vieți umane în joc.
Trebuie să decidem ce facem.
CapCom, zi-le să anuleze testarea brațului robotic.
Apoi discutăm despre întrerupătoarele de circuit.
- Avem date de analizat. - Da?
Gândiți-vă la asta.
Voia să arate că face față presiunii.
Houston, până analizăm problema camerei,
dă-ne specificații pentru sistemul de navigare.
S-a descurcat extraordinar pe postul de CapCom.
Vorbea clar, făcea față presiunii.
Era inteligentă și muncitoare.
Bună, mamă!
Și amuzantă.
Ai fost prima femeie CapCom. Ți-a fost frică?
Ți-a plăcut? Ce gândeai?
Mi-a plăcut. Dar nu la fel de mult ca zborul.
E cel mai frumos job din birou.
A fost o adevărată onoare
să fiu cea care comunică cu echipajul.
Și mi-a fost îngrozitor de frică.
Nu mai țin minte în ce an era, dar aceasta e Billie Jean King,
extraordinara jucătoare de tenis, împreună cu Sally.
O cunoșteam pe Sally la începuturi.
Iubea sportul. Iubea tenisul.
A fost consilier în tabăra Tennis America.
Tennis America era o tabără grozavă, înființată de Billie Jean King.
Sally era cea mai bună jucătoare dintre copiii
și consilierii din tabără și au devenit prietene bune.
A fost o carieră spectaculoasă.
Billie a făcut pentru tenisul feminin cea făcut Muhammad Ali pentru box.
A câștigat 20 de titluri la Wimbledon și 13 la United States Open.
Am mult respect pentru ea ca persoană.
Cred că a făcut mult pentru femei și e genul de om
care poate vorbi foarte elocvent. O admir foarte mult.
Sally a crescut privind-o pe Billie Jean,
auzind-o militând pentru femei și fete.
Prin Billie Jean, Sally a învățat cum arată o campioană.
Apoi, viața lui Billie Jean a fost dată peste cap.
Billie Jean King e dată în judecată pentru pensie alimentară
de către o femeie care susține că a fost iubita vedetei.
Săptămâna trecută, Billie Jean King ne-a spus că e gay.
Lumea întreagă chicotea. Presa a învârtit povestea pe toate fețele.
Vedeta a recunoscut la o conferință de presă
că a avut, cu câțiva ani în urmă, o relație cu secretara ei.
Când s-a aflat, am pierdut, peste noapte, toate contractele.
Asta era. Trebuia s-o iau de la capăt.
A trebuit să plătesc avocați și trebuia s-o iau de la capăt
în toate domeniile.
Billie Jean King a pierdut
campania de publicitate pentru vitamine.
Mama spunea: „Billie Jean, nu uita să-ți iei vitaminele.”
Timp de mulți ani a fost din ce în ce mai rău.
Orice persoană gay, cât de cât cunoscută,
trebuia să se gândească bine: „Uite ce a pățit Billie Jean.”
A fost ca un avertisment.
Probabil că Sally își zicea: „N-o să fac asta.
Dacă Billie a pățit asta, ce se va întâmpla
dacă spun ceva în programul ăsta?”
Trăind cu secretul ăsta, comportamentul ei era măsurat
și trebuia să decidă ce să spună și ce să nu spună.
E extenuant.
Nu te poți expune prea mult.
Astronauții Sally Ride și Steve Hawley s-au căsătorit luna trecută în Salina.
Au făcut anunțul abia săptămâna asta.
Tatăl lui Steve și sora lui Sally, ambii pastori, au oficiat ceremonia.
Am aflat abia după aceea.
Steve a realizat ce se întâmplă abia după ce s-au căsătorit.
Am fost surprinși când Sally a spus că se vor căsători.
Cumva, nu mi-o imaginam căsătorită, dar uite că se întâmpla.
A fost o nuntă neobișnuită, ca să nu spun mai mult.
Amândoi au purtat alb, blugi albi.
CUPLUL DE ASTRONAUȚI ÎȘI PUNE PIROSTRIILE
Dubla unu, sunet 21.
Sunt Steve Hawley, din Salina, Kansas.
Sunt Steve Hawley. Am făcut parte din generația de astronauți 1978.
La fel ca Sally. Eram colegi de clasă.
Aș spune că relația noastră nu a fost una tradițională.
Datorită personalităților noastre, dar și datorită joburilor.
Când se căsătoresc doi astronauți,
e altfel decât când se căsătoresc doi profesori?
- Lucrați și acasă? - Cred că profesorii
vorbesc acasă despre predat. Noi vorbeam despre reguli,
performanțe de zbor, impuls specific,
performanțele unei rachete și altele.
Asta pentru că ne place ce facem.
Avea simțul umorului, era atletică.
Mi-era puțin teamă că nu voi putea ține pasul cu Sally.
Ceva nu era tocmai în regulă.
Parcă nu era Sally pe care o cunoșteam.
Primul gând a fost: „E extraordinar pentru imagine.”
Pozele pentru publicitate vor fi exact cum trebuie:
un cuplu frumos de astronauți. E un pachet fără cusur.
Cum vedeți o seară plăcută acasă?
Ușoară întrebare.
Să stăm și să ne uităm la televizor, fără să ne gândim la nimic.
Da. Rar se întâmplă să avem șansa
să avem timp liber, încât ne bucurăm de momentele
în care putem să nu facem absolut nimic.
Nu știu exact ce a determinat-o
să vrea să se căsătorească.
La vremea aceea m-am gândit: „E grozav. Asta îmi doream.”
Simțeam că amândoi ne dorim asta.
Poate s-a simțit presată, să nu se creadă că e gay.
Nu știu ce motive a avut.
NASA abia era pregătită să accepte femei.
Nu sunt pregătiți pentru așa ceva.
O prietenă bună a întrebat-o direct: „Aveai o relație sexuală cu Molly?”
A zis: „Molly a dorit asta, eu nu.”
Era într-o poziție extrem de delicată.
Pare o strategie bună să găsească pe cineva din club.
Era în avantajul ei. Bifa încă o căsuță.
Doamne! Bine.
Sally îmi trimitea bilețele drăguțe.
De exemplu: „Draga mea Tam, mă jucam cu identități trigonometrice
și am decis să rezolv problema Roșu plus verde e egal cu galben. Merge.”
A demonstrat matematic că se obține galben.
Roșu plus verde e egal cu galben. „Nu e minunată fizica?
Tu sigur ești. Cu dragoste, fiziciana nebună.”
E un bilețel tipic pentru ea. E extraordinar.
ZIUA SELECȚIEI 19 APRILIE 1982
Într-o dimineață, George Abbey a convocat o ședință.
Ken, deschizi ușa aia din spate?
Și a anunțat echipajul pentru STS-7.
Au fost anunțate patru nume. S-a lăsat tăcerea.
S-a zvonit că Judy a fost prima alegere,
dar George Abbey s-a gândit că lui Judy îi plăcea prea mult atenția,
iar lui Sally nu-i păsa de asta.
Așa că i-a convins pe ceilalți că Sally ar trebui aleasă.
Ne-am antrenat patru ani pentru a ajunge aici.
Și atunci mi-a spus George Abbey
că voi fi prima femeie din țară care va zbura în spațiu.
Eram înmărmurită și nici nu mai știu ce-am simțit.
Știu doar că nu ne-au lăsat să spunem nimănui.
Îmi amintesc că am stat toată ziua, ca în ceață, cu John Fabian,
fiindcă și el era la fel. Asta e tot ce-mi amintesc.
A fost o bucurie de nedescris.
Eu și Sally am fost printre primii din clasa noastră care au zburat.
Și-a câștigat locul în primul zbor.
Personalitatea ei echilibrată,
seriozitatea cu care își asuma responsabilități,
cunoașterea temeinică a sistemelor.
Dr Ride, ce înseamnă pentru dv personal
această realizare, să zburați în spațiu?
Aștept acest moment
de când am venit la NASA, acum patru ani.
E o încununare a muncii pe care o depun de când sunt aici.
Sunt extraordinar de bucuroasă că pot să o fac.
CU ȘASE LUNI ÎNAINTE DE LANSARE
E a șaptea misiune spațială, dar va fi și o premieră.
La bord se va afla prima astronaută din America, Sally Ride.
Astrofiziciana de 30 de ani va desfășura experimente
la bordul Challenger. Prima femeie din America în spațiu.
Am zburat mult cu Sally. Era un pilot extrem de bun.
O dată, am întrebat-o dacă vine cu mine.
Am survolat Golful Mexic. Am făcut tot felul de acrobații.
Ne întorceam cu capul în jos, coboram în picaj spre Pământ
și trăgeam de capăt, manevra numită Split-S,
făceam un cerc complet.
Sally era entuziasmată.
Îi venea totul natural. Nu avea nevoie de instructaj.
Cum te simți când zbori? E ceva legat de libertate?
Simți că ești deasupra lumii, poți să vezi mult
și să simți vântul suflându-ți în față.
E un sentiment de euforie.
- Ești entuziasmată? - Da!
George Abbey spune că i-a interesat, după ce ai fost selectată,
dacă puteai face față stresului de a fi prima femeie.
- Crezi că poți? - Sper să pot.
Camera, rola unu.
Se împachetează lăzile, sau ce sunt, pentru navetă.
Când se apropie momentul decolării a apărut întrebarea:
„Sunt probleme cu zborul unei femei? Ne-am gândit la tot?”
Exista un set de produse de igienă pentru bărbați.
DEODORANT MITCHUM
Dar ce ar trebui să conțină setul pentru o femeie?
A fost prima femeie care a inventariat echipamentul echipajului.
Știau că un bărbat ar vrea un set de bărbierit.
Dar nu știau de ce are nevoie o astronaută.
Inginerii de la NASA, în infinita lor înțelepciune...
au creat o trusă de machiaj.
O trusă de machiaj oferită de inginerii de la NASA.
FARD DE OBRAZ
Apoi au întrebat de câte tampoane e nevoie
la un zbor de o săptămână.
Primește o trusă cu produse de igienă.
E o chestie din pânză, cu arcuri. O deschide.
M-a întrebat: „100 e numărul corect?”
Am zis: „Nu, nu e numărul corect.”
Sally a început să scoată ceva ce părea eșarfa unui magician.
Toate șase, timp de cel puțin jumătate de an,
nu am fi folosit toate tampoanele care erau acolo.
5-24-83. Conferința de presă înainte de zbor.
Camera, rola unu, sunet, rola unu.
Bună ziua! E o bucurie să vedem atât de multă lume.
Credeam că lansarea unei navete va deveni ceva banal
și nu va mai trezi atâta interes.
Cred că știm de ce sunteți aici majoritatea.
Sally, de ce nu ne prezinți câteva experimente
de care te vei ocupa?
Începem operațiunile pe orbită chiar din prima zi.
Singurele momente neplăcute au fost legate de presă.
Nu le păsa cât de pregătită sunt
să operez brațul, să desfășor sateliții.
Voiau să știe doar lucruri care mie mi se păreau irelevante.
Ai avut nevoie de timp să te obișnuiești cu ideea
de a călători într-un spațiu restrâns, cu patru bărbați?
Ai simțit că te menajează?
Se comportă tot ca băieții când ești și tu la antrenament?
Nu a fost nevoie să mă acomodez.
Nu am simțit că am fost menajată în vreun fel.
De fapt, Crip nici nu îmi mai deschide ușile.
Am învățat imediat, Morgan.
Dr Ride, plănuiești să fii prima mamă care a călătorit în spațiu?
Dr Thagard, există vreun motiv
să ne îngrijoreze efectele zborului în spațiu asupra fertilității?
- Te rog, Norm. - Eu, personal, nu sunt îngrijorat.
Jerry Henderson, Time Magazine.
Dr Ride, am câteva întrebări scurte, dle. Doamnă?
Ce veți face după acest zbor?
Simțiți că veți deveni o notă de subsol în istorie,
că veți fi ignorată?
Ce planuri aveți după acest zbor?
Îți anulezi abonamentul la Time?
Dr Ride, în timpul antrenamentelor,
ca membră a acestui grup, când apărea o problemă,
când era o neînțelegere amuzantă, cum răspundeați?
Plângeți? Cum reacționați? Ce faceți?
Rick de ce nu primește astfel de întrebări?
Comandantul plânge.
Nu cred că reacționez diferit de ceilalți membri ai echipajului.
Mai sunt întrebări de la Washington?
Bun. Ești gata? Haide.
Ești foarte apropiată de Sally Ride.
Ați locuit împreună în facultate.
Va fi prima lansare pe care o vezi?
Am mai văzut la televizor. Dar e prima dată când voi fi acolo.
Sally m-a invitat la lansare.
Erau multe întâlniri minunate
pentru prietenii și familiile astronauților.
Mergeam cu iubita mea de atunci, așa că a fost destul de distractiv.
Apoi am primit un bilețel.
Scria: „Sally vrea să vii la prânz la casa de pe plajă.”
Și o mică hartă desenată.
Subtextul era: „Nu spune nimănui că faci asta,
fiindcă nimeni nu îi poate vedea în perioada asta.”
Se asigurau că nu aduci germeni. Am fost consultată.
Apoi am fost introdusă în sanctuar.
A fost șansa mea s-o văd pe Sally cu ceilalți astronauți.
Se integrase perfect.
Emanau un fel de încredere calmă.
Era o modestie pe care îți dorești s-o vezi la eroii tăi.
Mi-a arătat costumul de zbor,
mi-a arătat camera ei, lucruri de genul ăsta.
Mi-a zis: „Sunt conștientă că există riscuri, e posibil să mor.”
A fost una din puținele dăți când mi s-a părut vulnerabilă.
NOAPTEA DINAINTEA LANSĂRII
În noaptea dinaintea lansării, mi-a spus că îi e teamă,
că era speriată și că un fost astronaut i-a spus
că, dacă nu ți-e frică, nu știi în ce te bagi.
Era perfect conștientă că va zbura pe tone de combustibil
care exploda sub ea. Se putea întâmpla orice.
În noaptea dinaintea zborului, te uiți spre nord, spre vest și spre sud
și e un șir nesfârșit de faruri care vine spre Cape.
Vin să te vadă zburând și speri să nu te vadă prăbușindu-te.
Cel mai des se spune despre tine că ești calmă.
Ai cedat vreodată sub presiune?
Nu îmi aduc aminte să fi cedat, dar nici nu știu
dacă am fost supusă vreodată la o presiune atât de mare.
Nu vei avea regrete? Pentru tine, personal.
Nu cred.
Când se închide trapa și se pornesc motoarele,
poate o să mă răzgândesc, dar acum sunt nerăbdătoare.
Cred că ar fi prea târziu. Așa cred.
- Da. - Mult prea târziu.
ZIUA LANSĂRII
Bună dimineața! E o zi splendidă.
E ziua în care Sally Ride va face istorie.
Sunt mulți oameni mândri, mai cu seamă femei,
veniți să vadă prima femeie din America zburând în spațiu.
S-au adunat cam o jumătate de milion de oameni la Centrul Spațial Kennedy
și în împrejurimi, să fie martorii evenimentului.
Mulți dintre ei și-au adus fiicele, fetițe mici, uneori doar bebeluși.
Sally a putut să invite 50 de persoane și a invitat prietenii de la Stanford,
de la tenis, pe Gloria Steinem, Jane Fonda și pe mine.
Era incredibil. Mă trec fiorii când îmi amintesc.
În ziua lansării, se întâmplau atât de multe în jurul nostru.
Am depus un efort imens să rămân concentrată,
fiindcă ar fi fost mult prea ușor să mă las dusă de val.
Iese echipajul, condus de comandantul Bob Crippen.
Echipajul se îndreaptă spre pistă.
Pe pistă, Sally trebuie să se fi uitat la acel vehicul.
E un moment copleșitor,
când stai acolo, vezi toți acei vapori în jur.
Un moment în care îți spui: „Doamne, chiar fac asta.”
Privești în sus și vezi racheta imensă, care sună ca un animal.
Auzi huruitul și șuieratul, parcă are viață.
Numărătoarea inversă arăta două ore, cinci minute și 30 de secunde.
Aici Centrul de Control.
Suntem pregătiți de o zi mare. E o zi superbă.
E un vehicul frumos.
Sunt reglate scaunele pilotului și al comandantului.
Vor fi plasate în poziția de decolare.
Specialista de misiune, dr Sally Ride, finalizează pregătirile
pentru intrarea în naveta spațială.
A mai rămas o oră și treizeci de minute.
Toți cei cinci membri ai echipajului sunt acum la bord.
Ultimul hublou și trapa e închisă complet.
Odată ajunși în navetă, cu centurile puse, așteptând
și tot așteptând, pe când numărătoarea inversă se apropia de zero,
mintea a început să rătăcească și, pentru a mă concentra,
m-am concentrat pe cele mai banale lucruri.
„Unde e creionul?
E mai încolo cu câțiva centimetri. Să-l mut.”
Încă trei minute și 25 de secunde.
Se verifică motoarele principale.
Două minute și 15 secunde.
Motoarele principale sunt în poziție de start.
Zece, nouă, opt, șapte, șase, cinci, patru, trei, doi, unu.
E pornit motorul principal. Aprindere.
Decolare. STS-7 a decolat cu prima astronaută din America.
Naveta s-a desprins de turn.
Recepționat, Challenger.
Houston. Centrul de Control confirmă începerea manevrelor.
Douăzeci de secunde. Propulsia arată bine.
E distractiv.
Timp de câteva secunde, toți cei din echipaj am fost copleșiți.
Separare booster confirmată.
Boosterul cade.
Era un sentiment de euforie.
Naveta Challenger a ajuns din nou în spațiu,
iar Sally Ride a ajuns în cărțile de istorie.
Gloria, a fost atât de palpitant!
Eram în tribune și de acolo am privit lansarea.
Erau oameni cu ochii plini de lacrimi.
Oameni pe care nu m-aș fi așteptat să-i văd acolo, de toate felurile.
Toți erau mișcați de cutezanța umană.
Nu ai cum să te pregătești pentru imponderabilitate.
E atât de îndepărtată de experiențele de zi cu zi,
încât, chiar și auzind descrierile altor astronauți,
nu am știut cum să mă pregătesc pentru asta.
Am descoperit că, deși a durat o oră să mă acomodez cu mișcarea,
m-am adaptat destul de repede.
Challenger, Houston. Avem o imagine bună cu Norm și Sally.
În regulă, Houston. Lucrurile arată bine la bord.
Recepționat. Totul arată bine și la noi.
Îmi place să fiu în imponderabilitate. E un sentiment de libertate.
E foarte tare.
- Noapte bună, Norm! - Noapte bună, Sally!
Noapte bună!
Când eram mică, mereu visam să zbor în spațiu.
În mod incredibil, acel vis a devenit realitate.
Nu pot explica de ce mi-am dorit asta. E ceva ce face parte din mine.
Am plutit deasupra ferestrei
și am privit Pământul, care era dedesubt.
Era o priveliște spectaculoasă.
Vedeam recifele de corali de pe coasta Australiei.
Vedeam ghețarii din Himalaya.
Să-ți vezi planeta ca planetă
e o senzație extraordinară.
Privești orizontul Pământului și vezi o linie subțire albastru-regal.
Realizezi că e atmosfera Pământului și că doar atâta e.
Nu e mai groasă decât puful de pe o minge de tenis.
E o perspectivă complet diferită.
Te face să înțelegi cât de fragilă e existența noastră.
A schimbat-o profund să vadă că nu există granițe în jurul țărilor,
că sunt doar linii imaginare ale umanității.
Cu această perspectivă, toate temerile noastre tribale
legate de rasă, gen,
naționalitate, pe cine iubim,
toate limitările arbitrare pe care ni le impunem nouă și celor din jur,
toate astea nu înseamnă nimic.
Sally se simțea extraordinar.
Dar probabil că era și îngrijorată pentru ce avea să urmeze.
Aici Centrul de Control al navetei.
Challenger a intrat în atmosferă la aproximativ 122.000 m.
Houston, Challenger, recepționat. Frumos și lin până jos.
Foarte bine, Crip.
O mai spun o dată. Ce mod de a sosi în California!
Aș face-o din nou oricând.
Sally a aterizat și erau toți puțin nesiguri pe picioare,
fiindcă stătuseră șapte zile în microgravitație.
Steve e acolo să o întâmpine.
Dar, când am aterizat, m-am trezit față în față
cu o adevărată avalanșă a presei.
Pune-ți centura de siguranță.
La sol, cineva i-a dat lui Sally un buchet.
L-a dat înapoi și toată lumea a explodat.
SALLY RIDE NU ACCEPTĂ BUCHETUL
BUCHET DE LA NASA
Voia să spună că nu e femeie acum, e o membră a echipajului.
Bun-venit acasă, STS-7!
Ești mereu în priză.
Oricine te poate prinde făcând ceva puțin îndoielnic, vede o șansă,
profită de ceva ce ai făcut ca să-și vândă ziarul.
Eram Sally și ceilalți patru tipi.
Presa nu era interesată de noi. Știam cum stă treaba.
Știam că Sally Ride e știrea.
După zbor, toți voiau o bucată din mine.
Era cea mai cunoscută persoană din lume.
CE CĂLĂTORIE!
FEMEIA DIN SPAȚIU
NASA nu m-a pregătit deloc pentru cum va fi presa
la întoarcerea din spațiu. A fost o mare surpriză.
Dr Sally Ride și echipajul iau la Casa Albă
un prânz găzduit de președintele Reagan.
E Ziua dr Sally Ride.
Dă lovitura de deschidere în meciul din seara asta.
Ținea prelegeri, mergea prin școli, la corporații.
Era o nebunie.
Mă întâlneam cu femei care izbucneau în lacrimi.
A fost copleșitor.
Era o presiune mare pentru ea și a început să fie anxioasă.
Sally, îți place sau nu, ești un model pentru multe tinere din țară.
Te face să te simți stânjenită?
Mi se pare important ca fetele
și tinerele să aibă un model. Mi se pare potrivit.
A decis să facă terapie.
Nu se gândise la așa ceva până atunci.
Era vedetă, dar încerca să se ascundă cât putea de mult.
Au zis: „Crip, tu și Sally trebuie să mergeți la The Bob Hope Show.”
Sunt soldat. Când primesc o misiune, o îndeplinesc.
Mă așteptam să facă la fel.
Bob Hope a făcut glume despre femei.
Nu e un rol foarte rău.
Sally nu voia să participe la așa ceva. Apoi a dispărut.
Să fii primul nu e doar despre bucuria de a zbura.
E și despre obligațiile pe care le implică.
Căpitanul Robert Crippen!
Nu mi se părea corect să accepți părțile bune,
dar nu și pe cele grele.
Nu știam unde e, dar ăsta era felul ei de a gestiona situația.
A plecat pur și simplu.
Sally a venit în Atlanta.
La acea vreme, locuiam acolo și studiam biologia.
Luasem cina cu Sally și stăteam de vorbă la masă.
Chiar și când eram mici, mereu ne bucuram să ne vedem.
Mereu a fost o chimie între noi.
Apoi, de fiecare dată când venea la Atlanta,
mă suna și ne întâlneam.
Alergam în parc, mergeam la tenis, la o pizza.
Ne-am văzut de opt sau nouă ori în vreo două luni.
Într-o zi, primăvara, în 1985,
ne-am întors la apartamentul meu.
Aveam un cocker spaniel, Annie, și m-am aplecat s-o salut.
Am simțit o mână pe spate.
Am simțit că e ceva diferit, nu era un gest prietenesc.
M-am întors și m-am uitat la Sally.
Avea o privire de îndrăgostită.
În acel moment am realizat că și eu simt același lucru,
dar am fost surprinsă.
Îmi amintesc că i-am spus lui Sally: „Am dat de necaz.”
Ea a spus: „Nu neapărat... Putem să n-o facem.”
Ne-am sărutat și asta a fost.
Am întrebat-o: „Ce facem? Ești măritată.”
A zis: „Nu sunt îndrăgostită de el, sunt îndrăgostită de tine.”
Adesea își vedea de treburile ei, chiar și înainte să ne căsătorim.
Eu lucram în Florida, stăteam acolo toată săptămâna.
O sunam și îi spuneam: „Ar trebui să ne întoarcem vineri la 19:00.”
Nu spunea: „Ce bine, mi-e dor de tine.”
Spunea: „O să fiu plecată din oraș. Merg în California.”
Poate nu e treaba mea, dar îți dorești copii?
Uneori. Dar ai dreptate. Nu e treaba ta.
Am ales să nu răspundem la întrebări personale.
Mereu avea preocupările ei.
Nu era neobișnuit să fie plecată mult.
Simțeam că suntem mai degrabă colegi de cameră, nu parteneri de viață.
Îi spunea lui Steve: „O să fiu plecată.”
Și nu mai vorbeau despre asta.
Dar erau căsătoriți totuși, trebuia să fie atentă.
Era mai mult ceva spontan.
Când suna telefonul, inima îmi bătea nebunește
și fugeam să răspund.
Voiam să știu totul despre ea, cele mai ascunse secrete, totul.
Sally venea din Houston, într-un Fiero roșu, cât de des putea.
O dată, a venit cu un T-38.
Am privit acest avion ca un țânțar apropiindu-se și aterizând.
- Un zbor bun, Sally. - Mersi.
Am avut o relație la distanță.
Erau săptămâni bune în care eram singure, ne vedeam de viață.
Apoi ne întâlneam și era foarte intens.
Am dus-o la laboratorul meu de la Universitatea Georgia
și am lăsat-o să se uite prin microscop.
Analizam mostre de diferite tipuri de ciuperci.
Sunt fascinante.
De exemplu, Penicillium seamănă cu o plantă, dar e microscopică.
Eram singură cu Sally în acel laborator ca o grotă.
Îmi venea s-o îmbrățișez și să o sărut.
M-am apropiat de ea, iar ea...
Îi era teamă să nu intre cineva, dar nu mă puteam abține.
Continuam să mă apropii de ea, dar ea se trăgea înapoi.
„Tam, nu. Haide.” Eu continuam să mă apropii.
Îmi plăcea să-i fac asta. O făceam în lifturi.
Dacă înotam în ocean, mă scufundam și o prindeam de picioare.
Îmi plăcea s-o fac să se simtă stânjenită, dar într-un mod haios.
Era plăcerea mea.
Ziua mea de naștere e pe 27 ianuarie.
Sally zburase la Atlanta pentru un weekend prelungit.
Urma să se întoarcă la Houston pe 28 ianuarie.
Era un zbor comercial.
Pilotul i-a anunțat pe pasageri că avusese loc un accident.
Sally a mers în cabina pilotului și a întrebat
dacă poate să asculte știrile.
- Cinci, patru, trei, doi, unu! - Trei, doi, unu...
Decolare. A 25-a misiune spațială a decolat
și s-a desprins de turn.
Aici Challenger, manevră de înclinare.
Recepționat, Challenger.
Challenger, accelerează.
Recepționat, accelerăm.
Am avut probleme. Nu mai avem imagini.
Se raportează că vehiculul a explodat.
Centrul de Control Houston. Nu știm nimic în acest moment.
Imediat ce am văzut, am știut că echipajul murise.
Judy era pe locul din mijloc, între pilot și copilot.
Și Sally a stat în mijloc în timpul zborului ei.
Specialista de misiune, Judy Resnik, 36 de ani, era veterană,
cu misiunea de a opera brațul mecanic al navetei.
Erau oameni pe care îi cunoșteam de opt ani.
Lucrasem cu ei zi de zi.
Am fost la cină la ei acasă, eram prieteni foarte apropiați.
Sally a fost distrusă.
Era albă ca varul, foarte tristă.
În mare parte, din cauza lui Judy.
A fost cu atât mai tragic
să afle că au fost multe tragedii evitate la mustață.
Comisia numită de președintele Reagan
pentru a investiga tragedia navetei
a început să lucreze azi la Washington.
Din comisie fac parte Neil Armstrong, primul om ajuns pe Lună,
și Sally Ride, prima femeie din America în spațiu.
Liniște, vă rog.
Sunteți gata?
Jurați să spuneți adevărul, întregul adevăr
- ...și numai adevărul? - Da.
Ați avut ocazia să vedeți rapoartele de verificarea calității,
să confirmați că erau semnate și perfect în regulă?
Acest lucru e acum în desfășurare.
A fost o perioadă dificilă.
Zi de zi, încercam să trec de toate procedurile
care trebuiau să se desfășoare.
Principala problemă a inginerilor era că nu aveau dovada siguranței.
- Aveați baza de date să verificați? - Nu.
- La acele temperaturi? - Doar am redat datele
pe care le aveam la dispoziție.
Asta sublinia dr Ride, că nu erau concludente.
N-au zis că e sigur, ci că datele sunt neconcludente.
Iar dv spuneți că datele au fost concludente pentru dv.
Sally a pus întrebările dificile
și a ținut conducerea NASA în bătaia focului.
Apoi, un inginer de la NASA i-a înmânat lui Sally
un raport care arăta că NASA știa că garniturile din cauciuc rezistau
doar la temperaturi de peste 10°C. Challenger a fost lansată la 2,2°C.
NASA a încercat să ascundă faptul că știa.
Ar trebui să existe criterii de lansare
pe garnituri sau pe articulație?
Cu privire la temperatură.
Aș prefera să mă abțin până când stabilim
dacă ar trebui să existe.
Tocmai asta vreau să spun.
Nu exista așa ceva, dar nu pare
că aveți datele pentru a decide acest lucru.
Și, dacă ar trebui să existe, ce ar trebui să fie.
E o afirmație corectă.
Astronauții au încredere că NASA
încearcă să reducă riscurile zborului în spațiu.
A devenit foarte clar că acel sistem a eșuat.
Sally Ride a vorbit pentru prima dată despre reacția ei personală
la accidentul care a oprit zborurile spațiale.
Am fost tulburată. Nu sunt gata să zbor din nou.
Cred că sunt foarte puțini astronauți care ar face-o.
A fost dureros pentru Sally. NASA nu era cum și-o imaginase.
A fost începutul sfârșitului pentru ea.
Prima astronaută din America a demisionat din agenția spațială.
Spune că „neajunsurile NASA au devenit evidente
după dezastrul Challenger de anul trecut.”
Anunțul vine la doar câteva săptămâni
după ce Ride și soțul ei, astronautul Steve Hawley, au divorțat.
Când mi-a spus că nu mai voia să fie căsătorită,
a fost o combinație ciudată de surpriză și ușurare.
Nu știu cât aș mai fi putut să continui...
într-o astfel de relație.
Sally nu mai voia să fie la NASA, iar eu voiam să fiu la NASA.
Inițial mi-am zis: „E din cauză că nu mai avem un viitor comun.”
Bineînțeles, am aflat mai târziu că era mai mult de-atât.
La un moment dat, m-a sunat soțul lui Bear.
Aflase că Bear e gay
și voia să mă întrebe dacă știam că Sally e gay.
Bănuiam, dar nu știam sigur.
Cred că telefonul lui mi-a confirmat de fapt bănuiala.
Dar nu știam atunci de când se întâmpla asta.
Sally știa ce vrea și încerca să facă sau să obțină acel lucru.
Regulile poate erau un inconvenient,
dar nu o descurajau. Așa era ea.
După NASA, eu și Sally voiam să fim împreună,
dar Sally voia să caute un post la o universitate,
iar UCSD i-a făcut o ofertă grozavă.
Eu mă pregăteam să încep un doctorat în Atlanta.
Am decis să mai suportăm câțiva ani,
speram să fie doar trei, de relație la distanță.
Dar, după câteva săptămâni, Sally m-a sunat
și a zis: „Nu mai vreau o relație la distanță.
Vreau să fiu tot timpul cu tine.” Trebuia să mă gândesc.
Eram entuziasmată de doctorat, dar și de Sally.
M-am mutat la Sally, în La Jolla.
Era ceva uriaș să ne mutăm împreună.
În fiecare zi ne trezeam împreună, mergeam în drumeții pe dealuri,
ne distram grozav.
Cumva, relația noastră a decurs lin în aceste momente importante.
Amândouă iubeam știința, dar fetele erau, și încă sunt,
mai puțin încurajate să devină femei de știință și inginere.
Dacă mai multe fetițe ar fi interesate de știință,
așa ca noi, credeam că lumea ar fi un loc mai bun.
Am înființat compania, Sally Ride Science, în 2001.
Voiam să schimbăm cultura despre femei și fete în domeniile STEM.
Încercăm să creăm programe, activități și competiții
pentru a le trezi interesul.
Sally voia să facă tot ce-i stătea în puteri pentru a fi un succes.
A devenit mult mai deschisă, vorbea cu mai mulți oameni, cu copii.
Sally Ride Science a fost un succes și aveam sponsorizări consistente.
Trebuie să încep prin a mulțumi ExxonMobil.
Dar Sally nu știa cât de sinceră să fie în legătură cu relația noastră.
Dacă sponsorii ar fi aflat că două femei conduc compania
și că acele două femei sunt lesbiene...
îi era teamă că asta ne-ar distruge compania.
Oamenii trimit informații și se întâmplă pur și simplu.
Lucrurile se află.
Din acest motiv, Sally era foarte rezervată față de presă.
Am înființat Sally Ride Science acum opt ani,
împreună cu Karen și Tam, așa cum știți deja.
Când era căsătorită cu Steve, era văzută sărutându-l
și ținându-l de mână în public.
Erau lucruri pe care nu se simțea confortabil să le facă cu mine.
Trebuie să te abții când ești cu o persoană foarte dragă.
Dar vrei să stai lângă ea. Vrei s-o ții de mână.
Vrei să-i atingi fața. Vrei s-o săruți.
E acea teamă că a fi gay, a fi cine ești cu adevărat
îți va afecta munca, oportunitățile, compania.
Lumea nu e mereu blândă.
Lui Sally îi era teamă de ce va crede lumea,
mai ales colegii și prietenii ei,
cum va schimba acest lucru părerea lor despre ea.
Dar eu voiam să știe că formăm un cuplu.
Nu voiam să am acel sentiment de stânjeneală.
Voiam ca relația noastră să fie recunoscută.
Faptul că iubirea și viața noastră împreună erau un secret
m-a afectat mai mult pe mine decât pe ea.
Mă măcina.
Ador pozele astea.
O prietenă bună ne-a făcut pozele astea drăguțe.
Multe cupluri, la începutul relației, au o grămadă de poze
pe care și le fac unul altuia.
Da. Noi n-am făcut asta.
Aș vrea să am mai multe poze cu momentele minunate.
Când aveam vreo 20 de ani,
eram mai deschisă decât atunci când eram cu Sally.
Eram mereu deschisă și sinceră cu prietenii apropiați, cu familia.
Și era un mic gol în mine,
nu-mi plăcea să acopăr acea parte din cine eram.
Asta m-a dărâmat, mi-a frânt inima. M-am închis în mine.
O iubeam la nebunie, dar, timp de câteva luni,
m-am gândit serios s-o părăsesc.
M-am dus la Atlanta, să mă liniștesc puțin.
Și m-am gândit foarte mult la o nouă viață.
Ce aș face, cum ar fi fără Sally.
O sunam în fiecare zi, dar nu vorbea foarte mult.
Se închisese în ea. Era oribil.
A fost punctul cel mai jos.
Mulți nu înțeleg ce înseamnă să te îndrăgostești
de o persoană ca Sally.
Tocmai trăsăturile care au făcut-o femeia
ce a spart cel mai înalt tavan de sticlă
au făcut să fie greu să ai o relație cu ea.
Sally nu putea să se confeseze nici celor mai apropiați oameni.
Nici măcar surorii ei, Bear.
Aici e Bear, sora lui Sally, cu doi ani mai mică.
Sally și Tam trăiau împreună de mult, așa că te gândești.
Luam masa împreună de sărbători, iar Sally și Tam aduceau o plăcintă.
Dar Sally nu a vorbit niciodată despre asta.
Eram preoteasă prezbiteriană, la fel ca soția mea.
Am recunoscut că suntem gay când am format un cuplu.
Dar, după aceea,
și eu, și Susan ne-am pierdut locul de muncă la biserică.
Bear voia să discute cu Sally despre Susan,
dar și despre mine și Sally.
Sally a zis: „Tam, vorbești tu, te rog, cu Bear?”
I-am spus: „De ce nu vorbești cu sora ta?
Tu ești cu o femeie. Ea e cu o femeie. Vorbește cu ea.
E sora ta.”
Pur și simplu nu înțelegeam.
Când m-am întors, Sally mi-a spus că vrea să vorbească cu mine.
A zis că o îngrijorează relația noastră,
că lucrurile se schimbă, iar asta o sperie.
A lovit-o în inimă.
Nu voia să ajungem să stăm mai mult în camere separate,
făcând fiecare altceva.
Aveam o discuție aprinsă.
Nu ne certam, dar era o oarecare dezbatere.
Stătea în picioare și, brusc, se ridică pe vârfuri.
Am izbucnit în râs.
Era atât de drăguț și de diferit.
Mi-am dat seama că o iubesc și că poate putem îndrepta totul.
Sally mi-a spus că mereu și-a dorit să fiu fericită
și am căzut de acord că trebuie să găsim un echilibru mai bun
între ce aveam eu nevoie și ce avea ea nevoie.
Nu putea schimba felul în care ne privea lumea, dar ne iubeam mult
și voiam să fim împreună, orice s-ar întâmpla.
Am fost fericite împreună mulți ani.
Apoi, în 2011, mergeam împreună la o conferință în San Francisco.
Eram la hotel, iar Sally nu a vrut să mănânce la cină.
A zis că nu se simte bine.
Am observat că obrajii îi erau cam galbeni.
M-am speriat îngrozitor.
Imediat ce ne-am întors, ne-am dus direct la doctor.
Mă gândeam: „E bolnavă, dar nu e ceva grav.”
Apoi, când a ieșit din cabinet, i-am văzut fața.
Am știu că e ceva foarte serios.
Și... Doamne!
Am întrebat-o: „Ce-a spus?”
A zis: „Crede că am cancer pancreatic. Am o tumoare la pancreas.”
Într-o secundă, viața noastră s-a schimbat complet.
Eram ca niște zombi. A fost un șoc imens.
A fost operată, a făcut chimioterapie și radioterapie.
Dar a rămas mereu optimistă. A rămas mereu Sally.
Pe măsură ce boala înainta, se simțea din ce în ce mai rău.
În fiecare săptămână pierdea ceva. Puterea de a urca scările...
Tam a fost extraordinară în acea perioadă, i-a fost devotată.
Îmi plăcea Neil Young și melodia Harvest Moon.
Uneori o făceam pe Sally să danseze cu mine
în camera de zi și era...
Pierduse mult din greutate și era slăbită.
Era drăguță, cu ochii ei albaștri la fel de înflăcărați.
Era minunat să fiu cu ea.
Voiam să fim cât mai aproape una de alta.
Ne luam de braț când intram în spital.
Asistenta mă întreba: „Dv cine sunteți?”
Sally a început să spună: „E partenera mea.”
Pur și simplu i-a ieșit pe gură.
La spital, dacă nu ești membru al familiei,
nu ai voie să vizitezi pacientul.
Iar Sally își făcea griji din cauza asta.
Ne doream să ne fi căsătorit,
dar am decis să depunem dosarul pentru parteneriat civil.
Era aproape ca și cum eram căsătorite.
Era distractiv să vezi semnăturile noastre
pe bucata aia de hârtie idioată.
Mi-a trezit amintiri.
Sally s-a stins în luna iulie 2012, la 17 luni după diagnostic.
A fost o zi îngrozitoare.
Am rugat-o pe Bear să meargă la morgă.
Nu voiam să văd cum e luată.
Am ieșit și am stat pe terasa noastră, când, dintr-odată,
aud un elicopter deasupra casei.
Mașini parcau în față.
Apoi a apărut un cameraman cu o cameră de filmat.
- Ne luăm rămas-bun... - O pionieră americană s-a stins azi.
Astronauta Sally Ride a pierdut lupta cu cancerul pancreatic.
- Avea 61 de ani. - Ride a fost o persoană discretă.
Abia când a apărut necrologul s-a aflat
că Ride avusese o relație de 27 de ani cu o parteneră.
TAM O'SHAUGHNESSY, PARTENERA EI TIMP DE 27 DE ANI
Am aflat despre Tam odată cu întreaga lume, din necrolog.
Am fost furioasă pe ea. Cum a îndrăznit să nu-mi spună?
Apoi mi-a părut atât de rău.
Mi-a părut rău că societatea poate face un om admirat și respectat
să simtă că trebuie să ascundă cine e.
Cu o lună înainte să moară, era clar că sfârșitul se apropia.
Nu vorbeam de moarte, înmormântare, nu foloseam cuvintele astea.
Dar apoi mi-am zis: „Stai puțin. Ce voi însemna pentru lume?
Cine voi fi pentru cei care nu știu că am fost împreună
și că ne-am iubit?”
S-a gândit puțin și a spus: „Tu decizi.
Orice decizi, e în regulă.”
Când am scris necrologul, m-am gândit: „Știi ce?
Sally a fost o persoană onestă, cu excepția acestei mici zone
și nu e drept.
Și eu sunt onestă și m-am săturat să mă ascund.
Voi fi eu însămi. Dacă cuiva nu-i place, ghinion.”
PARTENERA EI DE VIAȚĂ TIMP DE 27 DE ANI.
A fost o eliberare pentru toți.
Tam ar trebui să fie recunoscută pentru ce a reprezentat pentru Sally
și pentru familia noastră.
Voi citi o scrisoare incredibilă primită de la Mike Mullane.
„Știu că e foarte târziu,
dar vreau să-ți transmit întreaga mea compasiune pentru pierderea ta.
Am ajuns astronaut după ce am crescut
toată viața, în medii dominate de bărbați.
Comportamentul și vorbele mele au îndepărtat-o pe Sally de mine.”
Când am ajuns la NASA, în prima zi,
dacă ai fi căutat în dicționar „porc sexist”,
ai fi văzut poza lui Mike Mullane.
Mi-e rușine de atitudinea mea de atunci.
„Sally a fost o femeie remarcabilă, a înfruntat piedici uriașe
cu demnitate și curaj.
Am patru nepoate.
Vreau să aprecieze sacrificiile pe care femei ca Sally
le-au făcut pentru un viitor în care să nu fie împiedicate
să-și îndeplinească visurile.”
E o scrisoare uimitoare.
Mă îndoiam de capacitatea femeilor de a face față situațiilor dificile.
Lucrând cu ele, m-am convins.
Pot face față. Aceste șase femei au dovedit-o.
Iar Sally se număra printre ele.
E timpul ca lumea să înțeleagă
că femeile din America pot face orice își doresc să facă.
Pentru Statele Unite, spațiul s-a schimbat când Sally a ajuns acolo.
Femeile pot face asta. Ea a dovedit-o. Gata.
A deschis drumul pentru toate femeile
care au zburat în spațiu după ea, iar ea a excelat.
Vedem moștenirea lui Sally în numeroasele femei
care fac parte acum din toate aspectele muncii la NASA.
A inspirat tinerele și femeile din știință pe care le-a cunoscut.
E mult mai probabil să se străduiască mai mult, să contribuie mai mult.
Vreau să vă amintiți că am fost un om care nu se temea să facă ce-și dorește
și care a riscat mereu pentru a-și atinge țelurile.
M-am gândit mult
de ce Sally nu a putut fi deschisă în legătură cu relația noastră
și singurul răspuns care are sens e că i-a fost frică.
E sfâșietor pentru mine, dar și pentru ea.
Cei care cred că trebuia să recunoască că e gay înainte să moară
sau că trebuia să accepte zâmbind buchetul de flori
când a aterizat, lăsați-o să fie Sally.
Asta a făcut-o cine era.
Ne-a lăsat cu o întrebare, ne-a lăsat curioși,
dar ne-a lăsat așa cum și-a dorit și exact așa îi plăcea ei.
Bună dimineața tuturor!
Am fost sunată de la Casa Albă.
Lui Sally i s-a decernat Medalia Prezidențială a Libertății.
Ca prima femeie din America în spațiu,
Sally nu doar a spart tavanul de sticlă din stratosferă,
l-a spulberat.
Tam O'Shaughnessy acceptă în numele partenerei ei, dr Sally K Ride.
Să se afle, în felul ăsta, că ești gay!
M-am simțit incredibil.
În sfârșit, Sally era celebrată pentru cine era,
iar eu am fost celebrată pentru că am fost partenera ei.
Lumea a făcut să fie greu și dureros, dar am avut curajul să ne iubim.
SALLY ȘI TAM AU INSPIRAT MULTE FEMEI ȘI FETE SĂ DEVINĂ CERCETĂTOARE.
PRIN SALLY RIDE SCIENCE, AU INSTRUIT 30.000 DE PROFESORI
ȘI AU AJUNS LA PESTE ȘASE MILIOANE DE ELEVI PRIN CĂRȚI ȘI ATELIERE.
ÎN LUNA IUNIE 2014, NASA A CELEBRAT PRIMUL EVENIMENT LGBTQ.
TAM ȘI BEAR AU FOST INVITATE SPECIALE.
Subtitrarea: Maria Domnariu