Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ovo je najniže što moj glas ide.
Ajme, Ali Wong.
Jerry.
POČIVALI U MIRU
Moji roditelji?
Dame, gospodo i svi između…
-Ona je moja bivša ljubavnica. -Tina i Amy.
-Da, to ima više smisla. -Ups, izletjelo mi je.
Molim vas, pozdravite pljeskom svoju i moju prijateljicu, Saru Silverman.
Hvala.
Prihvaćam.
Ako ne završi ovako, ovo će biti fijasko.
Bojim se da imate previsoka očekivanja.
No drago mi je što ste ovdje
i što mogu nastupati ovdje u New Yorku…
u dvorani Beacon.
Ovo je sredina moje turneje.
I zavoljela sam život na putu, pogotovo sad.
Kao prvo,
jer zaista volim povezivanje s publikom,
sad više nego ikad.
I drugo, jer sam postala…
stvarno slaba na hotele.
Volim kad je hotel jako lijep.
Znate li kako se vidi da je vaš hotel otmjen?
Kad se vratite u sobu,
a toaletni papir presavijen je u savršeni trokut ondje gdje ste stali.
Mislim, nema ništa luksuznije
od saznanja da su tuđi prsti…
dirali
nešto što ćete zasigurno u jednom trenutku pritisnuti o šupak.
To je život više klase.
I…
U vezi sam sa svojim dečkom Roryjem pet godina.
Trebala bih moći lakše izgovoriti to smiješno ime.
Rory.
To je dovoljno vremena da se već moramo potruditi malo začiniti odnos.
Počela sam mu drkati slabijom rukom.
Što je njemu super
jer mu je kao da mu drka netko drugi.
I…
Bila sam pomalo ponosna kad sam smislila tu šalu.
Rory je spavao pored mene. Probudila sam ga i ispričala mu je.
Rekao je: „Da, super je. Znaš li kako to zovemo?”
-Neznanka. -Neznanka.
„Neznanka.”
Svi znaju osim mene.
Nikad to nisam čula.
Što mi je nevjerojatno jer mislim
da su žene u principu bolje upoznate s muškim iskustvom.
Moramo vidjeti svijet kroz mušku prizmu
da bismo samo preživjele.
Muškarci to ne moraju…
Da, ovo me zaobišlo. „Neznanka.”
Predobro. Kaže: „Da, upotrijebim lijevu ruku
ili nekad sjednem na ruku da malo utrne.”
Oborena s nogu.
I mislim da je to normalno, kao…
Isprobavamo u seksu, ponekad spominjemo maštanja tijekom seksa.
Jednom smo se ljubakali i izletjelo mi je sljedeće…
Nenamjerno.
Rekla sam: „Upravo si se pojavio u mom ljetnom kampu.”
Čak je i on bio…
No spasio je stvar. Rekao je: „Ali vlasnica si kampa, zar ne?”
Kažem: „Da.
Vlasnica sam kampa, da.”
Drugi sam put bila na njemu… Zar idem lijevo-desno?
Položaj je nebitan, ali seksali smo se.
I onda je rekao:
„Ovo je baš ludo. Ne znam ti ni prezime.”
Prihvaćam igru i kažem:
„Prezivam se Hitler.” I…
Odmah je svršio, što je bilo…
pomalo zabrinjavajuće.
Svršio je točno ovdje, između…
gornje usne i kraja nosa.
Moj tata i moja pomajka Janice
oboje su preminuli u svibnju, u razmaku od devet dana.
I… Ovu treba doraditi.
Stvarno jesu. Bila sam jako bliska s oboma.
Tata mi je bio najbolji prijatelj, a oboje su mi pružili zaista puno.
Posljednje, oko sat vremena novog materijala. Stoga krenimo.
Dobro.
Da vam predstavim uključene likove.
Prvo, moj tata, Donald „Schleppy” Silverman,
svi su ga zvali Schleppy.
Rođen je u Bostonu, a onda se obitelj preselila u…
Čuli ste za njega?
Kao: „Ja sam iz Bostona.” Ti si iz predgrađa. Ali…
Preselili su se u New Hampshire, gdje sam rođena i odrasla.
Moj je tata držao prodavaonicu jeftine ženske odjeće
koja se zvala „Tvornički outlet Lude Sophie”.
Smiješno mi je kad kažem da sam iz New Hampshirea pa pitaju:
„Zar u New Hampshireu ima Židova?”
Onda im moram objašnjavati da čak i New Hampshire zaslužuje trgovinu.
I…
Snimao je reklame.
„Ja sam Ludi Donny i kad vidim cijene u robnoj kući, povraća mi se!”
I onda bi izdiktirao hrpu nepoznatih marki.
I završio bi s: „Ako želite samo najbolje,
ali previše ste škrti, dođite u Ludu Sophie!”
Mislim da ju je nazvao Tvornički outlet Lude Sophie…
Obožavao je trgovinu Ludog Eddieja u New Yorku u 80-ima.
Htio je nešto takvo.
I…
No trebao je žensko ime jer je prodavao jeftinu žensku odjeću.
A mi smo Židovi, pa je htio ubaciti židovsko ime.
I tako je smislio tvornički outlet Lude Sophie.
A moja baka, njegova mama, jako se naljutila
jer je njezina najbolja prijateljica bila Sophie Moskowitz.
Mislila je da želi reći da je ona luda.
Odgovorio joj je:
„Da sam nazvao trgovinu po Sophie Moskowitz,
zvala bi se ‘Tvornički outlet Ružne Sophie'.”
Ta mi je priča bila urnebesna,
pa sam je još davno ispričala u jednom talk showu.
Nisam znala da je Sophie Moskowitz tad još bila živa.
I…
To je izazvalo velike trzavice među obiteljima.
Ali provjerila sam
da je sad mrtva, pa…
Tata me zvao svake subote.
Gotovo se nikad ne bih javila jer su njegove poruke bile čisto zlato.
Nekoliko sam ih zauvijek upamtila.
Jedna je bila u vrijeme kad su svi imali mobitele,
čak i u New Hampshireu.
Nazvao me i rekao: „Pogodi gdje sam.
U autopraonici. Možeš li zamisliti?
Govorim u komad plastike,
a sve se to od neba odbija do tebe.”
Neba. Da.
A onda je počeo govoriti:
„Oj!”
Prozori su mu bili spušteni.
I nekoliko sam minuta slušala kako ga praonica zalijeva vodom.
To je bio vrlo specifičan očev uzvik.
Nisam ga čula često.
Dok sam bila mala išli smo u kino točno jednom.
Naslovom se film činio savršenim, ali nije bio.
Zvao se Dečki ne plaču.
Briljantan film, nemojte ga gledati s tatom.
I…
Sadrži apsolutno brutalan prizor silovanja.
Tijekom prizora, čitava dvorana zanijemi.
I čujete samo:
„Oj.”
„Oj!”
Druga poruka koja mi je urezana u pamćenje…
Preselila sam se u Los Angeles
i počela dobivati poslove na serijama i slično.
Nazvao me i rekao:
„Znam da si sad prava holivudska faca.
Probaj u svom prenatrpanom rasporedu naći vremena
da nazoveš čovjeka koji ti je dao život.”
Zvuči kao da će poklopiti, ali onda mu nešto sine i kaže:
„Dizao sam tvoje nožice i brisao govno s tvoje guzice.
Možda bi mogla naći minutu za mene.”
Volio je stariti.
Sviđalo mu se.
Znao je da je sladak i sviđalo mu se što mu sve može proći.
Bili smo u restoranu u L. A.-u.
Dok smo jeli, dvojica nabildanih tipova
prišla su mu i počeli mu prijetiti.
Nasmijao se, a oni su otišli. „Što je to bilo?”
Kaže: „Otišao sam uzeti Colu i primijetio dvojicu nabildanih tipova.
Prišao sam im i rekao: ‘Znate što?
Došlo mi je da nekoga razbijem.’”
Sa svojim kvrgavim laktovima.
Izgledalo je kao da mu vreće vode vise s laktova.
Liječnik mu je čak rekao da ih može drenirati.
Rekao je: „Ma ne.
Mojim se unucima sviđa.”
Bila sam kod kuće.
Uzela sam malu pauzu od turneje tijekom blagdana.
Iskoristila sam to vrijeme
da odem na čišćenje zuba
jer, jasno, smrt se ušulja kroz desni.
A tata i ja imali smo istog zubara.
Dr. Hernandez. Bilo je super vidjeti ga.
Dok mi je čistio zube, rekao je: „Nedostaje mi tvoj tata!”
Rekoh: „Znam, i meni.”
A on kaže: „Ne, krivo si razumjela. Moraš vidjeti moje recenzije na Yelpu.”
Stoga je ovo mali dodatak ovoj polovici turneje.
Jebemti, nemam…
Nisam stavila naočale, snimam specijal. Neka mi netko baci jedne.
Samo jedno od vas. Netko.
Bez panike.
Samo ih bacite na pozornicu.
Naočale za čitanje nemaju… Dobro.
To su tvoje?
Čime ih brišeš, salamom?
Šalim se. Budi zahvalna.
Hvala ti.
Ovo je tatina recenzija na Yelpu.
„Pet zvjezdica.
Moja je zubarska teorija da ne treba popravljati što ne boli.
U moje 84 godine to me pravilo dobro služilo.
Sad sam napokon pronašao iznimku od tog pravila.
A ta je iznimka James Hernandez.
S Jimmyjem za kormilom nema gubljenja vremena.
Ima zlatne ruke,
brzo i učinkovito popravlja sve što vas boli u ustima.
Riješite se svog lošeg zubara i prebacite se k najboljem.
Recite mu da vas je Schleppy poslao.”
Ajme meni.
Presmiješno.
Nazivao se obrnutim snobom.
Pokušavala sam mu objasniti da je to također običan snob.
Ali mrzio je bogataše.
Neko su vrijeme zimi odlazili na Floridu
zbog židovskog zakona i…
Sjedio bi u Starbucksu i provocirao ljude.
Kad se čovjek u Bentleyju uparkirao ispred Starbucksa,
tata je stao pred njega i počeo…
„Bravo za tebe!”
„Bravo za tebe. Kupio si Bentley.
Mogao si nahraniti 100 000 ljudi u Africi.
Ali tebi treba Bentley. Bravo.”
Pomajka mi kaže: „Ne znam zašto,
ali tvoj je otac tri zime zaredom dobio šakom u glavu.”
Kad bi vidio čovjeka s Rolexom, rekao bi:
„Lijep Rolex.
Moj Timex stajao je 30 dolara i plivam s njim, ali bravo za tebe.
Trebao ti je Rolex. Sad svi znaju da si bogat.”
Jebeno je mrzio bogataše
dok ja nisam počela dobro zarađivati.
Onda je bilo: „Nikad više u ekonomsku klasu!”
Zatim, moja majka, biološka majka, Beth Ann O'Hara…
Znam da neki od vas…
Okreću vam se kotačići.
Udala se za Irca katolika.
Prava je Židovka. Smijete i dalje drkati na mene.
Beth Ann umrla je prije osam godina.
Opisat ću vam je.
Bila je prirodna ljepotica, bez šminke.
Nosila je
kombinezone zamrljane bojom jer je slikala u njima
i čarape različitih boja.
Imala je kutiju za nakit punu političkih znački.
Nije nosila grudnjak. Jebeš koga smeta što se vide bradavice.
A nasuprot tome, njezina je osobnost bila…
Ona… Znam da ovo nije originalan opis,
ali bila je ista Diane Chambers iz Kafića Uzdravlje.
Stvarno je izgovarala „kad” i „gdje”…
Gramatika, dikcija i naglasci bili su njezine strasti.
Jednom smo naručivali hranu kad sam bila mala i rekla je:
„Ja bih jutarnji croissant.”
Živimo u Manchesteru, u New Hampshireu. Ondje izgovaraju „avokejdo”.
Kažem joj: „Mama…”
Konobarica pita: „Što?”
Croissant. Jutarnji croissant.
„Mama, to je Croissan'wich.
U Burger Kingu smo. Prilagodi se okruženju.”
Ona…
Bila je redateljica
u lokalnom kazalištu u Manchesteru.
Bila je rođena za redateljicu. Sitne primjedbe,
sitni ispravci svima oko sebe.
Nije bilo ankete koju nije ispunila.
Bila je i glas našeg kina,
Bedford Mall Cinemas.
„Gdje su sve snižene matineje od ponedjeljka do subote samo dva dolara.”
Dobila je taj posao jer se žalila.
Rekla im je: „Zvala sam da saznam što igra,
a čovjek na liniji bio je nerazumljiv.
Nikakva dikcija. Nisam razumjela ni riječi.”
Rekli su: „Želite vi to raditi?” A ona će…
„Ja… Pa, ne znam.
Ja… Da!
Može!”
I zvijezda je rođena.
Nikad nije lagala.
Nije joj padalo na pamet lagati, čak ni da zaštiti nečije osjećaje.
Jednostavno to nije radila. Na primjer…
Jedna mlada glumica iz predstave koju je postavljala pitala ju je:
„Mislite li da bih jednog dana mogla uspjeti?”
A ona je rekla: „Ne.”
Znam tu priču samo zato što sam pitala sestru Susie ima li kakve priče o mami,
pa mi je to ispričala.
Pitala sam je kako zna, je li bila ondje.
Rekla je: „Ne, mama mi je ispričala jer nije znala zašto se cura rasplakala.”
Ta djevojka…
Pam Sullivan.
Da. Nikad niste čuli za nju, zar ne?
Nije bila nadarena.
Nije imala ono nešto.
Ali bila mi je mama.
Sjedila sam uz nju dok je umirala.
Držala sam je za ruku.
Bila je tišina.
I zadnje što mi je rekla, podigla je pogled i rekla:
„Tvoja kosa.
Tako je suha.”
Ne bih to mijenjala ni za što na svijetu.
Znam da zvuči kao da je kritiziram,
ali iskreno sam zahvalna.
Uvijek mi je govorila istinu, koja vas često oneraspoloži.
No ponekad bi bilo i lijepo. I onda sam znala da je to istina.
Mislim da trebamo više Beth Ann u ovom svijetu.
Ako nam išta nedostaje u današnjem svijetu, to je istina.
Hladne, tvrde bradavice istine bez grudnjaka.
Tu ulazi Janice, moja zla maćeha,
kako se sama nazivala.
Bila je najslađa žena na svijetu.
Samo da je možete zamisliti…
Blajhana kosa.
Puno šminke.
Nokti usklađeni s cipelama.
Odjevne kombinacije.
Imala je stila. Vrlo različita od moje majke.
I jako draga.
Jednom me pokupila nakon posla.
Kad sam ušla u auto, pitala me što mislim o njezinoj šminki.
I zato što sam kći svoje majke,
imala sam nekoliko komentara.
Ali budući da sam bila i Janiceina kći,
znala sam da trebam začepiti i reći joj da je lijepa.
Iskreno, hvala Bogu što jesam, jer je onda rekla
da je šminka tetovirana.
Janice je bila jako doslovna.
Što želim reći? Ne znam, ali trebala je konkretne upute.
Nije bila glupa. Bila je doslovna.
Na primjer, sport joj je išao jer je mogla naučiti svaki korak.
Znate kako ja vežem kosu u rep?
Samo kao…
Znate? A ona bi bila:
„Provučeš kosu i uviješ je, a onda provučeš kosu kroz to.”
Razumijete? Moralo je biti korak po…
Kad radite kajganu, radite je po osjećaju.
Janice bi to valjda opisala ovako: „Staviš vilicu
i zatim napraviš stotinu malih krugova.”
Bila sam u autu s njom i pitam je
ima li ChapStick.
Ona me pogleda i kaže:
„O, sranje.
Dušo, žao mi je, nemam.”
Kažem: „Nema veze.”
Trenutak poslije, kaže:
„Imam nešto što se zove Vaseline Lip Therapy.”
„Da, super. Ja…
Znaš da nemam ugovor s ChapStickom, zar ne?”
Moja sestra Laura svestrana je umjetnica.
Radi sve. I jednom je naslikala nešto što bi se svidjelo Janice.
Poslala joj je tu sliku.
Kad ju je Janice dobila, nazvala je Lauru i pitala: „Kako si znala?”
Laura pita: „Što sam znala?”
Ona odgovori: „To su moje omiljene boje. Krem, brončana i životinjski uzorak.”
Ta žena…
Bavim se komedijom od 17. godine.
Kad se sjetim svoje mladosti,
kako sam bila bezobrazna i sve osuđivala,
sramim se.
Sjećam se da sam mislila…
„Žene koje nose uzorak leoparda su jadne.
To je tako neukusno.
Samo stare Židovke i Talijanke nose uzorak leoparda.”
A onda sam napunila 50
i shvatila koliko je to zabavan uzorak.
Kako su tata i Janice starili,
kad bi imali nekakav pregled,
natjerali bismo ih da snimaju zvučni zapis
i objave ga u obiteljskoj WhatsApp grupi
da ga poslušamo i znamo što treba.
Usput, u obitelji Silverman nemate mira
od silnih WhatsApp grupa.
Imamo Silverman United, gdje su svi.
A tu su i četiri sestre, pa imamo sestrinsku grupu.
I onda grupu sa svim sestrama osim jedne.
I razne kombinacije.
Dakle, Janice ima pregled kod liječnika.
I znamo da će to biti loše vijesti.
Prilično smo sigurni da će vijesti biti jako loše.
Kažemo im da snime razgovor…
Pošalju ga na WhatsApp.
Slušamo ga
i čujemo doktora kako govori:
„Janice, žao mi je što vam moram ovo reći,
ali imate četvrti stadij raka guš…”
A se onda odjednom
čuje glasan,
repetirajući prdež.
Traje tri sekunde.
Znam da ljudi kažu tri sekunde kad žele reći da je nešto bilo brzo,
ali ako ih odbrojite s Mississippijima…
Dugo je, znate?
I znam da je to moj tata.
Vjerojatno mislite da je Schleppy stalno prdio.
U životu ga nisam čula da prdi.
Znam da nije imao alate da se nosi s ovim,
pa je njegovo tijelo preuzelo.
I sad sjedim ondje i mislim si: „Četvrti stadij raka čega?”
No razabrala sam iz konteksta.
Njihove reakcije na ovu vijest…
I dalje slušam. Janice je…
Reagirala je tipično za Janice.
Samo je rekla:
„Ništa, radit ću sve što mi kažete.
Radit ću sve što mi kažete i borit ću se.”
To je bilo u njezinom duhu.
A tatina reakcija
bila je nešto najluđe što sam u životu čula.
Ne šalim se.
Samo se čuje:
„Ostat ću sam!”
I onda kaže:
„Udovica sam!”
Znam da moja majka, Beth Ann, negdje govori:
„Kaže se ‘udovac’.” Ali mama…
Bilo je suludo.
Ja sam službeni šaptač tati i dobila sam zadatak da ga nazovem.
Morala sam mu reći da ne može tako govoriti
pred svojom živom ženom.
„Moraš se sabrati. Dobro?
Ovdje nisi bitan ti.
Bitna je Janice. Moraš se brinuti o Janice.
Moraš se usredotočiti. Ne smiješ sad pasti.”
Na to je rekao: „Znam.” A onda je počeo jecati.
Nikad ga nisam čula kako plače.
Rekao je: „Samo ne želim biti u svijetu bez moje Janice.
Ne želim biti ovdje bez nje.”
Htjela sam ga utješiti. Tražila sam riječi.
I onda sam rekla: „Statistički, i nećeš.”
I…
Mislim…
Nisam znala da će se to obistiniti.
Jasno…
Ovo nije trenutak da kažem: „Rekla sam ti.”
Ali razgovarali smo.
Obećao je da će se brinuti o Janice.
Sutradan sam razgovarala s Janice.
Rekla je da ga je zamolila za čašu vode.
A on je pitao:
„Gdje je?”
„Gdje je voda?”
U tvojim laktovima, tata.
Uzmi slamku s Capri Suna i stavi si je.
Bit će oduševljena.
Jasno,
četiri sestre i nekoliko unučadi nahrupilo je u njihov stan.
A nekako smo…
Vodili smo ih kroz smrt kao doula.
A smrt je…
Zaista mi je teška.
I to me čini jedinstvenom.
Ne, znam da nisam.
Ali da, teško mi je.
Teško mi je čak i ubiti bubu,
a gotovo nemoguće namjestiti da izgleda kao samoubojstvo.
Ja…
Sićušne su.
Imali smo muhe u kući, puno muha i ne želim…
Ne želim ništa ubijati, pa sam samo…
Otvorila sam vrata i usmjeravala ih poput kontrole leta.
„Idite!”
Ali u njihovu obranu, shvaćam da su kućne muhe.
Bile su u svom prirodnom staništu, pa sam odustala.
Ali onda je bilo previše muha u našoj sobi.
Bilo ih je previše i to mi se nije sviđalo.
Uopće mi se nije sviđalo.
A Rory me pitao…
Mogu ga izgovoriti otmjeno.
Rory.
Rory me pitao
želim li da ih se riješi.
„Kako to misliš da ih se riješiš?”
„Želiš li da ih više nema?”
Rekoh: „Može.”
Izašla sam iz sobe i zatvorila vrata,
ali ostala sam slušati.
I odjednom sam čula bam, bum! I reagirala sam…
Sigurno me čuo kako…
A onda je utihnuo.
A onda sam čula kako otvara prozor
i govori: „Doviđenja!
Ugodan let!”
Znam.
I znam da je to učinio za mene.
Znam da ih je ubio, ali lagao je za mene.
Mislim da su mi muhe toliko drage…
Ajme, i dalje govorimo o muhama?
Da, imam još oko četiri minute o muhama.
Ali prije milijun godina saznala sam zabavnu činjenicu
da muhe žive samo 24 sata.
To im je životni vijek.
I ne znam, u tome ima nešto
predivno, tužno i poetično. Cijeli život u jednom danu.
I ne znam, mislim da je tako…
Zapravo, reći ću vam kad sam to saznala.
Bila sam scenaristica i glumica u emisiji Saturday Night Live.
Hvala. Ostavila sam neizbrisiv trag.
Bila je to sezona 1993./1994.
Samo da znate koliko dobro izgledam. I…
I tad sam saznala tu informaciju. To je posljednja godina Phila Hartmana…
Ne života, nego…
u emisiji.
Nakon toga snimao je NewsRadio.
Bio je jako drag. Rekao mi je
da napišem skeč za nas dvoje.
Rekoh: „Dobro.” I napisala sam skeč o muhama.
Počinje onim uvodnim objašnjenjem kao iz Ratova zvijezda.
„Prosječna muha živi 24 sata.” Bla, bla.
I glumio je staru muhu na samrti,
staru dvadeset tri i pol sata.
Ja sam mlada muha, tek sam dobila krila,
a on mi prenosi životne mudrosti.
„Još se sjećam podneva” ili kako već.
I…
Ne sjećam se dobro, ali na kraju,
dođe pas, posere se i ode.
A on mi kaže nešto poput „Počasti se, mala.” I…
Nećete vjerovati, skeč nije emitiran, ali…
Jednostavno, muhe su mi slatke.
I ne razumijem zašto ih ubijamo.
Mislim, volimo male životinje.
Ali kad su premale, onda je: „Ubij ih.”
Vi ste čudovišta.
Tako su male, s malim krilima
i divovskim očima.
I trljaju ruke kao da kuju plan.
Prala sam zube i ugledala malu muhu,
tek je dobila krila.
Pomislila sam:
„Dobro došao na svijet, kompa. Čeka te prava pustolovina.”
Isti dan navečer umivala sam se
i eto nje opet.
Sijeda i stara i…
Više uopće nije letjela.
Tu i tamo napravila bi ukočeni polukorak.
Rekla sam joj: „Uspjela si.
Kakva pustolovina.”
A Rory je bio u kupaonici.
I rekao je:
„Mislim da to nije ista muha.”
Mislim da u ovom trenutku u našem svijetu, našoj zemlji,
ne želim da mi muškarci išta govore.
Ne samo… Baš ništa.
I to nije u redu, ali tako se osjećam.
Rekla sam: „Ista je muha, ali hvala.”
Onda je imao jebenog obraza reći:
„Jesi li sigurna da muhe žive samo 24 sata?”
Odgovorim mu: „Znaš što? Možda da provjeriš.
Što ja znam? Samo sam cura, vjerojatno sam to sanjala.”
Ipak se povukao i rekao „dobro”, ali…
Na kraju sam istražila i žive oko jedan mjesec, ali…
Ne znam. Znate…
Boli me kurac! Ne.
Janice je otišla prva.
Prije četiri mjeseca.
Voljela je život.
Je li to bio prenagli prijelaz?
Toliko je voljela život. Samo je htjela živjeti.
Radila je sve što treba.
I bilo je koma.
Ovo je dobar trenutak da spomenem
da imam službene suvenire ove turneje.
Fora, zar ne?
Nikad nisam imala suvenire.
Imamo Schleppy kape i Postmortem majice
i velike, sive, sveučilišne veste s natpisom Silverman.
Osjećam se kao da sam studirala.
Nikad nisam imala svoje suvenire,
ali mislim da bi moji roditelji zaista htjeli da ovo unovčim.
Hvala.
Kao što sam rekla, Janice je otišla prva i znali smo da će se to dogoditi.
Te noći otišla sam kući spavati.
U sedam ujutro dobila sam poruku od sestre Susie, koja je rabin.
I pisalo je…
Pisalo je: „Janice je preminula oko dva sata u noći.
I još je ovdje, a tata spava.
Drže se za ruke.
Inače bi tata već ustao, ali mislim
da nekako osjeti u kostima
i ne želi se suočiti s time.
Ali sjedim pored njega i bit ću tu kad se probudi.”
Rekla sam: „Da, u redu.”
A onda se iznenada sjetila jednog vica
koji su ona i moj tata voljeli.
Vic ide otprilike ovako. Brat nazove brata i kaže:
„Mačka je umrla.”
Drugi brat kaže: „Ne možeš to samo tako reći.”
„Što želiš da kažem?”
„Reci da je mačka na krovu i da je ne možemo spustiti.
Onda javi da ste kod veterinara i da ne sluti na dobro.
I tek onda javi da je mačka umrla.”
Brat kaže: „Dobro, žao mi je.”
Drugi kaže: „Nema veze. Kako je mama?”
Već ste shvatili.
Kaže da je na krovu i da je ne mogu spustiti.
Dakle, rabin Susie
sjeti se toga i počne se histerično smijati.
Ona je rabin, ali kad počne, ne može stati.
Glasna je, a suze joj teku niz lice.
I ne može stati.
I boji se da će se tata probuditi i pitati što je tako smiješno.
I bilo bi: „Janice je umrla.”
Pa mi je poslala poruku:
„Kad se tata probudi, da kažem da je Janice na krovu i ne možemo je spustiti?”
A ja, ono: „Da!”
Mi smo vrlo mračna, sjebana obitelj, ali…
No ipak sam bila razumna i rekla: „Ne, budi rabin,
a poslije
ću mu ja ispričati.”
Presmiješno je
što smo tek sad počeli tugovati jer…
Toliko je logistike. Ne očekujete to.
Nije kao u filmovima.
Toliko je puno posla. I krivo mi je što ću ovo reći.
Bili su odgovorni ljudi,
ali nisu imali nikakav plan za smrt.
Stoga smo imali hrpu posla. I ne želim kriviti…
U njihovu obranu, imali su samo 80 i 85 godina.
Tko bi rekao?
Otprilike sam znala što bi htjeli.
Tata je uvijek govorio: „Baci me u lijes i zakopaj
da iz mene raste cvijeće i drveće.”
Mislim da bi Janice voljela fini, svileni, luksuzni, znate…
Možda uzicu i zvono za svaki slučaj.
Sjećam se kako su dolazili svake nedjelje
na peciva i krem sir i to mi je bio najdraži dan.
Ovo je bilo prije otprilike dvije godine.
Svi su bili u dvorištu, a tata i ja u kuhinji.
I pitala sam ga boji li se smrti.
Odgovorio je: „Nimalo.
Ne sjećam se ničega prije rođenja, neću se sjećati ni ovoga poslije.”
Ali je onda rekao:
„Samo se bojim da će boljeti.”
A moj je tata bio pičkica za bol.
On… Istina je. Bojao se da će boljeti.
Jednom je imao EKG, gdje vam stave one naljepnice.
Nije ih htio skinuti.
Rekao je da se boji da će ga čupati.
Kaže: „Čekat ću da same otpadnu.”
I stvarno jest. Trajalo je tjednima.
Bio je na bazenu s naljepnicama za EKG.
Izgledao je kao pas koji je tek dobio štence.
Zapravo se nije bojao, već se bojao da će boljeti.
Njegov me liječnik nazvao.
Sad se brinemo za njega, Janice više nema.
Ja sam glavna i odgovorna, stoga se javljam u hodniku.
Njegov liječnik, dr. Nortman, rekao je:
„Slušajte, dobili smo nalaze krvi vašeg tate.
On umire.
Trebao bi biti u bolnici.”
Odgovorila sam da ne znam što da radim jer smo mu obećali da neće biti u bolnici.
„Jebeno mrzi bolnice.”
Doktor će na to: „Kao liječnik, moram preporučiti bolnicu.
Kao čovjek, to mi je u redu.
U bolnici bi poživio još koji dan,
ali bili bi to bolnički dani.
A sad je kod kuće, okružen je obitelji
i mislim da je to pravi izbor.”
I dodao je:
„Umrijet će od zatajenja bubrega,
što je bezbolna smrt.
Na kraju vam se sve zamagli, gotovo euforično, i samo otiđete.”
Bila sam tako sretna zbog tate da sam otrčala do njega.
Trebala sam malo pričekati.
Rekla sam: „Tata, sjajne vijesti!”
On će: „Ha?”
Kažem mu: „Smanji očekivanja, svejedno umireš.
Ali ne moraš više piti lijekove.” Pio je 40 tableta dnevno.
„Nema više lijekova?”
„Ne, gotovo je.
I svi ćemo živjeti ovdje s tobom zauvijek.”
I… Što?
Znao je na što mislim.
A onda sam mu rekla da će umrijeti
i da uopće neće boljeti.
Spustio je ramena, bio je presretan.
Svi smo legli na krevet s njim. Bila je to divna smrt.
Pjevali smo stare pjesme iz kampa. Volio je kamp.
I pričali smiješne priče obitelji Silverman.
Napravila sam mu kompilaciju svih najvećih hitova
ljeta kad je imao 17 godina
jer mu je to bilo najsretnije ljeto.
I znao je svaku riječ svake pjesme.
Bilo je super.
Dakle, Janice više nema, tata je na odlasku
i opet razgovaram s istim pogrebnim poduzećem kao i za Janice,
planiram unaprijed.
Uđem u tatinu sobu i kažem:
„Tata, znam da si htio da te pokopaju,
ali bi li ti smetalo da te kremiraju samo zato što…”
Ovo što ću sad reći neće ići na čast Židovima.
Ali dobila sam popust na Janiceino mjesto.
Stvarno jesam. Ja…
„Zove se ‘jedan plus jedan’.
Možeš biti pokopan s njom, metar iznad,
ali moraju te kremirati da staneš.”
Na to će on: „Jebe mi se. Bit ću mrtav.”
Rekoh: „S tobom je baš lako.”
„Uzimamo. Hvala.”
Tip na liniji pitao me je li to bio moj otac.
Rekla sam da jest.
Na to će:
„Ne možemo zakazati kremaciju za nekoga tko je još živ.”
Rekao je to kao da sam grozna osoba.
Odgovorim: „Vi ste židovsko poduzeće. Uopće ne bi trebali nuditi kremaciju.”
„Ali cjepidlačit ćete oko ovoga?” Ja…
Što da radim? Priprema za kremaciju traje tjedan, dva.
Židovi se pokapaju idući dan.
Od farme do stola. I kao…
I dodala sam: „Inače, Janice je imala tetovaže.”
Mislim, usne i obrve, ali svejedno.
No onda sam shvatila da ne trebamo pepeo za sprovod.
To je, znate…
On zapravo nije ondje.
Sprovod je za nas.
Mislim da nitko neće pitati gdje je pepeo.
Imali smo divan sprovod, a nekoliko tjedana poslije
dobili smo pepeo, četiri sestre nešto su organizirale, ali…
Ne znam… Moja terapeutkinja kaže:
„Tvoji roditelji i voljeni nisu u lijesu.
Nisu pod zemljom.
U autu su s tobom na putu do groblja.
U autu su s tobom na povratku s groblja.”
Stvarno vjerujem u to. Bezbožna sam,
ali vjerujem u znanost i znam
da se energija ne može stvoriti ni uništiti.
To sam ja smislila. I…
I vjerujem u to.
Naši voljeni nisu pod zemljom ili u svojim tijelima. Oni su…
Ali njihova energija…
Njihova suština, njihovo je „ono nešto” svugdje.
I stvarno vjerujem da nas naši voljeni čuvaju s nebesa.
Možda ne uvijek, ali u važnim trenucima,
kao kad masturbiramo ili…
O, Sarah.
Ne znam zašto sam to rekla.
Mislim da…
Moram razmišljati o tome da bih svršila, ali…
Zato što je nastup tako tužan,
pa se zabrinem i odem predaleko u suprotnom smjeru.
To je ravnoteža.
Ali mislim da naši voljeni paze na nas dok masturbiramo.
Što dokazuje tihi „Oj”.
Oj!
Stvarno?
Hvala.
Dakle, tata mi umire i, ajme, tako je smiješan.
U jednom trenutku kaže…
Skupio je svu preostalu snagu i rekao:
„Predomislio sam se.
Želim živjeti.”
A moja sestra Susie, rabin, napravi…
Kažem joj: „Susie, zajebava te.”
Susie je došla na jedan nastup prije nekoliko tjedana.
Poslije nastupa rekla mi je: „Zafrkavaš me?
Ti si uzdahnula,
a ja sam ti rekla da te zajebava.
Morala sam joj objasniti
da to nije njezina uloga u ovome.
Izmjenjujemo se s njim i spavamo kraj njega i…
U jednom trenutku, Rory sjedi s mojim tatom.
Tatin mobitel počeo je zvoniti.
I ne razumijem kako stari ljudi…
Ne znaju koristiti pametni telefon, ali nekako ga hakiraju
da namjeste glasnoću na 1000.
A melodija zvona bila je američka himna.
Rory kaže: „Želiš li da se javim?
Zove neki Steve Forman.”
Tata kaže: „Dobro.”
Rory ga stavi na zvučnik.
Steve Forman kaže: „Schleppy, reci da nije istina.”
Malo su porazgovarali. Bilo je slatko. I poklope.
Moj tata kaže Roryju:
„Znaš li tko je to bio?
Znaš li za lažne štapiće od raka?”
Rory kaže: „Da, to nekad stavljaju u sushi, zar ne?”
Tata odgovori: „Taj je tip izmislio lažne štapiće od raka.”
Provjerio je, stvarno jest.
„1970. godine. I sad je bogat.”
Rory kaže: „Sjajno. Kako si ga upoznao?”
Tata odgovori:
„Dunkin' Donuts.”
Upoznali su se u Dunkin' Donutsu, a sad razgovaraju pred njegovu smrt.
Mnogi moji prijatelji došli su se oprostiti od njega
jer tata je igrao poker s nama.
Mnogi moji prijatelji komičari poznavali su ga.
Jeffrey Ross, majstor vrijeđanja.
Najbolji u gradu.
Dugo je bio vrlo blizak s mojim roditeljima.
Kad ga je došao posjetiti, rekao mu je:
„Schleppy, imam loše vijesti. Više mi ne možeš biti kontakt za hitne slučajeve.”
I…
Sjedio je s njim.
Jeff je mog tatu i Janice upoznao
sa starijim mađioničarom Berniejem Shineom.
I svi su se družili posljednjih desetak godina.
I bili su… Tata i Janice gledali su Berniejev nastup
šest mjeseci prije.
Jeff sjedi pored tate i pita ga:
„Želiš li da nazovem Bernieja na videopoziv?”
Odgovorio je da može.
Nazove ga i podigne mobitel.
Bernie se javi i kaže: „Donalde, jako mi je žao.”
Tata mu odgovori: „Bernie, nastup ti je bio tako loš
da si ubio Janice.”
I doda: „A i ja se ne osjećam najbolje.”
Ubijao ih je u pojam dok je umirao.
I trebao je, znate… To je trebalo biti to.
I, znate, bilo je…
U jednom smo si trenutku rekli sve,
a on…
nije umirao, znate?
Iskreno, postajalo je malo neugodno.
Bilo je čudno i…
Sjedim s njim, sve smo si rekli i…
Rekla sam:
„Želiš li gledati TV?”
Kaže: „Dobro.”
I gledali smo…
Gledali smo seriju Zavada s Ali Wong i Stevenom Yeunom.
Baš je sjebana i mračna. Obožavamo to, bilo je super.
Pogledali smo tri epizode, a onda sam otišla kući spavati.
Sljedećeg jutra pitala sam ga je li spreman za četvrtu epizodu.
On odgovori: „Već sam je pogledao.”
„Gledao si je bez mene. Što…”
„Na kojoj si epizodi?”
Kaže: „Pogledao sam do kraja.”
Moj je tata pogledao Zavadu na smrti.
To bi trebalo pisati na plakatu za Zavadu.
Imao je prijatelja imena Barry Tatelman.
Apsolutni gospodin.
Nismo ga poznavali do prije 15-ak godina.
Potražio je mog tatu.
Našao ga je na Facebooku i bliski su posljednjih 15 godina.
Zašto je Barry Tatelman tražio mog tatu?
Jer mu je tata bio savjetnik u kampu i promijenio mu život.
I otkad je umro,
starci zovu u moj podcast i govore
da im je tata bio savjetnik u kampu i da im je promijenio život.
Zlostavljao ih je.
Smijeh olakšanja.
Schleppy je umro, bezbolno, kako je obećano.
I osjećam se baš čudno jer sad nemam roditelje.
I nema dobi kad ste spremni ne imati roditelje.
Prvo moj očuh, John O'Hara, koji uopće nije upao u ovaj specijal.
Divan čovjek.
Moja majka, Beth Ann,
koja se nije izvukla neokrznuta.
Zatim Janice, sad moj tata i…
Moje je iskustvo…
Isprva sam se osjećala izgubljeno, mislim.
I…
A onda sam osjetila natruhe krize identiteta.
Tko sam ja bez njih?
Razumijete? Tko sam ja
bez njih?
Ako se ikad počnete pitati tko ste,
pogledajte oglase na mobitelu koji se pojavljuju specifično vama.
To ste.
Sad svi znaju za to. Svi znaju za ciljane oglase.
Siri te sluša i Alexa te sluša.
Sve što upišete u tražilicu uzima se u obzir i nabija vam se na nos.
Ali postojalo je vrijeme kad se ovo događalo,
a mi toga nismo bili svjesni.
Pogledala bih u mobitel i pomislila:
„Ajme, taman sam spominjala trifrtaljke.”
Oglasi su samo iskakali.
Kad se sjetim, užasno mi je neugodno koliko sam bila bijesna.
Sjećam se da sam jednom rekla:
„Čitala sam kolumne u The New York Timesu na mobitelu
i odjednom mi je iskočila reklama za volimspermu.com?
Ovo bi mogla čitati djeca!”
„Zašto bi The New York Times
prodao oglasni prostor tim ljudima?”
I, jasno, zato što nisu. Oni…
To je bio moj mobitel
koji zna što volim.
Ne želim da zamišljate kako upisujem volimspermu.com.
Kao prvo, ide .org, ali…
Nisam ni znala za tu stranicu.
Samo sam upisivala ono što sam tražila.
Na primjer,
„penisi koji ejakuliraju” ili što već,
a mobitel je pomislio: „Ne trebaš dalje, jasno mi je.”
I odveo bi me do toga, znate?
Kao da mi mobitel želi poručiti:
„Kad je postojao samo jedan par otisaka…
Tad sam te nosio.
Uz tebe sam.”
Znam što mislite.
„Ako ova fora neće uključivati Isusa, odlazim.”
Nikad ne razočaram.
Prenosim Božju ljubav.
Toliko sam puta rekla sperma.com
da će vam se pojaviti oglasi.
Kao što sam rekla, tek sad tugujemo i…
Zanimljivo mi je
jer smo tri od nas četiri bezbožne.
Sestara, ne društva u cjelini.
To bi bilo sjajno.
Ali smo u našoj sestrinskoj grupi na Whatsappu i tugujemo.
I shvatila sam da je tuga vrlo slična vjeri
jer pokušavamo shvatiti nešto što je izvan našeg poimanja.
Pokušavamo shvatiti nešto što možda nije shvatljivo.
Susie je napisala:
„Ljudi, dvije ptice sletjele su mi na prozor
i znam da su to one.”
Jodyne i Laura odgovorile su: „Sigurno!”
Htjela sam doprinijeti.
Lajkala sam to. A onda…
Laura je napisala: „Bila sam u Targetu
i prišla mi je neka žena da mi kaže da mi ljubičasta prekrasno stoji.
I znam da je to bila Janice.”
Susie i Jodyne odgovorile su: „Sigurno!”
A ja sam kao…
Zapravo me pogodilo nešto što je Jodyne rekla.
Rekla je…
Rekla je: „Ljudi, prdnula sam na četiri sekunde.”
Napisala sam: „To je tata!”
Jako mi nedostaje.
Mislim, dobro sam.
Dobro sam, ali samo žudim za njim.
A ono što me najviše iznenađuje,
ne nedostaje mi mladi, zdravi tata
ili tata koji se brinuo o meni i išao na moje utakmice.
Ne znam zašto, ali nedostaje mi kraj,
oni posljednji dani.
Mirni trenuci kad sam se brinula o njemu
i kad mi je doslovno morao govoriti kad je morao piškiti.
Onda bih mu morala penis staviti u gusku…
„Penis u guski” zvuči kao desert u restoranu američke hrane,
ali nije.
I…
Ali u tim trenucima, čak i brisanje njegove guzice,
mijenjanje njegove pelene…
U početku sam ga znala pitati je li užasnut ovim.
Odgovorio bi: „Jebe mi se.”
Kad sam to saznala, mogla sam…
ne uživati,
ali bila sam počašćena… Htjela sam da bude čist.
I možda mislite da nikad ne biste to mogli,
ali hoćete.
Moći ćete…
Kao kad netko kaže: „Želim psa, ali ne želim kupiti njegova govna.”
A onda prvi dan: „Dobar dečko! Ajme!”
Jednostavno nestane i nije vas briga. Želite to raditi.
I u tim trenucima,
dok ga perem,
mogu mu reći stvari poput „tata, volim te”
i „tata, hvala ti”.
I također, znate,
„Tko sad briše čiju guzicu, seronjo?”
Puno vam hvala.
Hvala, Beacon.
Bili ste nevjerojatna publika.
Uh, dobro je.
Hvala.
POSVEĆENO DONALDU I JANICE SILVERMAN
BETH ANN I JOHNU O'HARI
Ovdje muž Lude Sophie.
Povraća mi se kad vidim trikove robnih kuća
da vas uvuku u svoje preskupe trgovine.
Trošite svoj novac u Ludoj Sophie.
Kad želite samo najbolje, ali preškrti ste da to platite,
odgovor je Tvornički outlet Lude Sophie!
Ovo mi je prvi… Kako god da se ovo zove.
Prvi od mnogih.
Smijat ćeš se i plakati
Smrdjet ćeš I uzdisati
A ovako izgleda feministica!
Moram razgovarati s tobom.
Da?
Nešto sam razmišljao.
-Slušaš li me? -Da.
Ne možeš više biti moj kontakt za hitne slučajeve.
Ne znam. Mislim da bih trebao biti.
Dobro, onda ti je bolje da si tu za mene.
Da.
-Još si s onom slatkom curom? -Da.
Što je rekao?
„Još si s onom slatkom curom?”
Već pokušavaš povaliti moju curu?
-Bok, dušo. -Bok, Sarah.
Šabat je, pa sam te htio nazvati.
Dobio sam novu bateriju za bicikl.
Puno ti hvala što si našla čovjeka. I baš mi se sviđa.
Mogao bih do Farga na njemu,
pa otkaži avionske karte
jer ovo ima toliko baterije.
Uglavnom, ili kako se kaže u New Hampshireu, bilo kako bilo,
volim te.
Nadam se da si dobro.
Pa-pa. Kako se jebeno poklopi?
Prijevod titlova: Filip Lažnjak