Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Det her er min dybeste stemme.
Åh gud, Ali Wong.
Jerry.
Mine forældre?
Mine damer og herrer, og alle derimellem.
-Min tidligere elsker… -Tina og Amy.
-Det giver mere mening. -Hvordan slap det ud?
Giv jeres og min ven en hånd. Her er Sarah Silverman.
Tak.
Wow.
Jeg accepterer.
Hvis det her ikke ender med det, er det en fiasko.
Jeg er bekymret for, at I bliver skuffede.
Men jeg er glad for, at I er her, og jeg er glad for at være her i New York…
…på Beacon Theatre.
Jeg er midtvejs i min turné.
Jeg elsker at være på turné, især nu.
For det første,
fordi jeg elsker kontakten med publikum,
mere end nogensinde.
Og for det andet, fordi jeg er blevet en rigtig hotelsnob.
Jeg elsker bare fine hoteller.
Hvordan ved man, om et hotel er fint?
Når man kommer tilbage til sit værelse og toiletpapiret
er blevet foldet i en perfekt trekant.
Der er intet mere luksuriøst
end at vide, at en fremmeds fingre…
…har håndteret noget,
du vil trykke mod dit røvhul på et tidspunkt.
Sådan lever den anden halvdel.
Og…
Jeg har været sammen med min kæreste, Rory, i fem år.
Jeg burde kunne udtale hans navn bedre.
Rory.
Vi har været sammen så længe, at vi gerne vil pifte tingene lidt op.
Så jeg er begyndt at rive ham af med min ikke-dominerende hånd.
Det er en god ting, for så føles det, som om en anden gør det.
Og…
Jeg blev lidt stolt af mig selv, da jeg fandt på den joke.
Rory sov ved siden af mig, og jeg vækkede ham og fortalte ham den.
Han sagde: "Ja, den er god. Ved du, hvad vi kalder det?"
-Den fremmede. -Den fremmede.
"Den fremmede."
Alle andre end mig ved det. Jeg havde aldrig hørt om det.
Og det er helt vildt, fordi jeg føler,
at kvinder generelt er mere bekendte med en mands erfaring.
Vi ser verden gennem en mandlig linse for at overleve.
Det behøver mænd ikke, men… Den her slap forbi mig.
"Den fremmede."
Han siger: "Ja, jeg bruger min venstre hånd,
eller også sidder jeg på min hånd for at gøre den følelsesløs."
Jeg dåner helt.
Jeg tror, det er normalt…
Vi gør ting med sex. som at tale om fantasier,
nogle gange under sex, som…
En gang hyggede vi os, og jeg plaprede ud med det her.
Jeg planlagde det ikke. "Du dukkede op på min sommerlejr."
Selv han var…
Han reddede den. Han sagde: "Du ejer lejren, ikke?"
"Ja."
"Jeg ejer lejren."
En anden gang var jeg ovenpå ham… Går jeg fra side til side?
Stillingen er ligegyldig, men vi gjorde det.
Så siger han:
"Det er så vildt. Jeg kender ikke engang dit efternavn."
Jeg spiller med og siger:
"Det er Hitler."
Og…
Han kom med det samme, hvilket var
lidt foruroligende.
Lige her. Lige mellem min…
Min overlæbe og min næse.
Min far og min stedmor Janice
døde begge i maj sidste år med ni dages mellemrum.
Den skal udvikles.
Det gjorde de, og jeg var meget tæt på dem begge.
Min far var min bedste ven, og de gav mig begge så meget.
Senest en times nyt materiale, så det kommer her.
Godt.
Okay.
Lad mig præsentere karaktererne.
Først min far, Donald "Schleppy" Silverman,
alle kaldte ham Schleppy.
Han blev født i Boston, men familien flyttede til…
Har du hørt om stedet?
Du siger: "Jeg er fra Boston." Men du er fra forstæderne.
De flyttede til New Hampshire, hvor jeg blev født og er opvokset.
Min far ejede en butik, der solgte discountdametøj,
der hed Crazy Sophie's Factory Outlet.
Når jeg siger, at jeg er fra New Hampshire, siger folk:
"Er der jøder i New Hampshire?"
Jeg forklarer dem, at selv New Hampshire fortjener detailhandel.
Og…
Han lavede sine egne radioreklamer. "Jeg er skøre Donny.
Priserne i indkøbscenteret får mig til at ville kaste op!"
Så nævnte han i flæng en masse ukendte mærker.
Til sidst sagde han: "Hvis du vil købe det bedste,
men er for nærig, så kom til Crazy Sophie's!"
Jeg tror, han kaldte den Crazy Sophie's Factory Outlet…
Han elskede Crazy Eddie fra New York. I 80'erne.
Han ville lave sådan noget.
Og…
Det skulle være et kvindenavn, fordi det var dametøj.
Og vi er jøder, så det skulle være et jødisk klingende navn,
så derfor valgte han Crazy Sophie's Factory Outlet.
Min farmor, hans mor, var meget oprevet,
for hendes bedste ven i Boston hed Sophie Moskowitz.
Hun mente, at han kaldte hende skør.
Han forklarede, at hvis butikken var opkaldt efter Sophie Moskowitz,
havde den heddet Ugly Sophie's Factory Outlet.
Jeg syntes, den historie var så sjov,
så jeg fortalte den i et talkshow
uvidende om, at Sophie Moskowitz stadig var i live.
Og…
Det forårsagede en del tsuris mellem vores familier.
Men jeg har fået bekræftet,
at hun er død nu…
Min far ringede hver lørdag,
og jeg tog næsten aldrig telefonen, for hans beskeder var guld værd.
Jeg kan huske et par af dem.
En var fra dengang, da alle havde mobiltelefoner,
selv i New Hampshire.
Og han ringer til mig og siger: "Gæt, hvor jeg er."
"Bilvasken. Kan du tro det?"
"Jeg taler ind i det her stykke plastik,
og min stemme hopper fra himlen og ned til dig."
Himlen. Ja.
Og så siger han:
"Oy."
Oy!"
Vinduerne var rullet ned.
Jeg lyttede til, at han blev drivvåd i flere minutter.
Det er et meget specifikt "oy" fra min far.
Jeg hørte det ikke så tit.
Vi så én film sammen, da jeg var yngre.
Ud fra titlen lød det som den perfekte film.
Den hed Boys Don't Cry.
Fantastisk film, men se den ikke med din far.
Og…
Der er et brutalt seksuelt overgreb.
Hele biografen er tavs, og du kan kun høre
"oy.
Oy!"
Den anden besked, jeg kan huske…
Jeg var flyttet til Los Angeles, og jeg fik job i tv-serier og den slags.
Han ringer til mig og siger:
"Du er en ægte Hollywood-stjerne nu."
"Måske kan du finde tid i dit travle program
til at ringe til ham, der gav dig livet."
Det lyder, som om han lægger på, men han får en ny idé og siger:
"Jeg plejede at løfte dine små ben og tørre lortet af din tuchus.
Måske kan du finde et minut til mig."
Han elskede at blive gammel.
Han elskede det.
Han vidste, han var sød og elskede, hvad han kunne slippe af sted med.
Vi var i en sandwichbiks i L.A.
Vi spiser, og to store muskelfyre
går hen til ham og begynde at true ham…
Han griner, og de går. Jeg siger: "Hvad var det?"
"Jeg hentede mere cola, og så så jeg de to store muskelfyre."
"Jeg gik hen til dem og sagde: 'Ved I hvad?
Jeg har lyst til at give nogen røvfuld.'"
Med sine små albuer.
Han havde sække med vand i begge albuer.
Selv lægen sagde: "Jeg kan tømme dem."
Han sagde: "Nej, mine børnebørn kan lide dem."
Jeg var hjemme.
Jeg tog en pause fra turnéen for at tage hjem i ferien.
Mens jeg var hjemme
fik jeg renset tænder,
for døden sniger sig ind gennem tandkødet.
Min far og jeg havde den samme tandlæge.
Dr. Hernandez, så det var sjovt at se ham.
Han renser mine tænder, og så siger han: "Jeg savner din far!"
Jeg siger, at jeg også savner ham.
"Nej, du forstår det ikke. Se på min Yelp-side."
Det her er en lille tilføjelse på denne halvdel af turen.
Pis, jeg har ikke briller på, fordi jeg indspiller den her special.
Kast nogle læsebriller herop.
Bare en af jer. Nogle af jer.
Gå ikke i panik.
Bare smid dem op på scenen.
Læsebriller har ikke en særlig… Okay.
Var det dig?
Hvad renser du dem med, salami?
Jeg laver sjov. Jeg er taknemmelig. Tak.
Det er min fars Yelp-anmeldelse.
"Fem stjerner.
Min tandlægeteori er, hvis det ikke gør ondt, skal det ikke ordnes.
Som 84-årig har det fungeret ret godt for mig.
Nu har jeg endelig fundet en undtagelse fra min regel.
Og den undtagelse er James Hernandez.
Ingen tid er spildt med Jimmy ved roret.
Han har gyldne hænder,
og ordner plagerne i din mund hurtigt og effektivt.
Slip af med din gamle lortetandlæge og skift til den bedste.
Sig, at Schleppy har sendt dig."
Åh gud.
Så sjovt.
Han kaldte sig selv en omvendt snob,
og jeg prøvede at forklare ham, at det jo også er en snob, ikke?
Han hadede rige mennesker.
De tog til Florida om vinteren,
for jødisk lov, og…
Han sad på Starbucks og heglede folk ned.
Han sidder der, og en fyr i en Bentley parkerer udenfor.
Min far står foran bilen og gør sådan her…
"Godt gået!
Du har en Bentley.
Den kan brødføde 100.000 mennesker i Afrika.
Men du måtte have en Bentley."
Min stedmor sagde: "Jeg ved ikke,
hvorfor din far er blevet slået i ansigtet tre vintre i træk."
Hvis han så nogen med et Rolex, sagde han:
"Flot Rolex.
Mit Timex kostede 30 dollars, og jeg kan svømme med det.
Du måtte have et Rolex. Nu ved alle, at du er rig."
Han hadede virkelig rige mennesker indtil jeg begyndte at tjene penge.
Så sagde han: "Jeg flyver aldrig economy igen."
Og min mor, min biologiske mor, Beth Ann O'Hara.
Og jeg ved, at nogle af jer er…
Tankerne snurrer. Hun giftede sig med en irsk-katolsk mand.
Hun er jødisk. I kan stadig rive den af til mig.
Men Beth Ann døde for otte år siden.
Lad mig beskrive hende.
Hun var en naturlig skønhed, gik ikke med makeup.
Hun gik i overalls med maling på, fordi hun malede i dem,
og gik med sokker i forskellige farver.
Hun havde et smykkeskrin, men det var fyldt med politiske nåle.
Og ingen bh, frem med brystvorterne, for skidt med mændene.
I modsætning til det var hendes personlighed…
Det er ikke en original måde at beskrive hende på,
men hun var præcis som Diane Chambers fra Cheers.
Hun udtalte ordene meget korrekt…
Grammatik og diktion og udtale var hendes passion.
Som barn bestilte vi mad en gang.
Hun siger:
"Jeg tager morgenmadscroissanten."
Vi bor i Manchester i New Hampshire. De siger "avocaydo" der.
Jeg siger: "Mor…"
Pigen siger: "Hvad?"
Croissanten, morgenmadscroissanten.
"Det er en Croissan'wich.
Vi er på Burger King. Mød folk, hvor de er."
Hun…
Hun var instruktør på det lokale teater i New Hampshire.
Og hun var den fødte instruktør, små noter,
små rettelser til alle, hun mødte.
Hun mødte aldrig et kommentarkort, hun ikke udfyldte.
Hun var stemmen i vores lokale biograf,
Bedford Mall-biografen.
"Hvor alle matinéer kun koster to dollars fra mandag til lørdag."
Hun fik jobbet, fordi hun klagede.
"Jeg ringede for at høre, hvilke film der var på programmet,
og manden i telefonen var uforståelig.
Han havde ingen diktion. Jeg fattede ikke et ord."
De sagde: "Vil du gøre det?"
Hun blev helt:
"Jeg… Jeg ved ikke.
Jeg… Ja! Okay!"
Og en stjerne blev født.
Hun løj aldrig.
Hun løj aldrig, ikke engang af hensyn til nogens følelser.
Det gjorde hun bare ikke.
Hun instruerede et teaterstykke, og en af de unge skuespillerinder spurgte:
"Beth Ann, tror du, jeg kan blive stor en dag?"
Hun sagde: "Nej!"
Jeg kender den historie, fordi jeg spurgte min søster Susie,
om hun havde historier om mor, hun fortalte den.
"Hvordan ved du det? Var du der?" "Nej.
Mor fortalte mig det, fordi hun ikke forstod, hvorfor pigen græd."
Den pige…
Pam Sullivan.
I har aldrig hørt om hende, vel?
Ikke talentfuld.
Havde det ikke i sig.
Men hun var min mor.
Jeg sad hos hende, da hun var døende.
Jeg holdt hendes hånd, og det var et stille øjeblik.
Det var det sidste, hun sagde til mig. Hun så op og sagde:
"Dit hår.
Det er så tørt."
Jeg ville ikke have ønsket det anderledes.
Det lyder, som om jeg er hård ved hende, men jeg er taknemmelig.
Hun fortalte mig altid sandheden, og det var tit surt.
Men nogle gange var det godt, og så vidste jeg, det var sandt.
Verden har brug for flere Beth Anns.
Hvis vi mangler noget i denne verden lige nu er det sandhed.
Sandhedens kolde, hårde, bh-frie brystvorter.
Så kom Janice, min onde stedmor,
som hun kaldte sig selv.
Hun var den sødeste dame nogensinde.
Bare for at give jer en idé,
så havde hun afbleget blondt hår.
Ansigtet fyldt med makeup.
Negle, der matchede skoene.
Et helt outfit.
Hendes stil var meget anderledes end min mors.
Hun var så sød.
En gang hentede hun mig efter arbejde, jeg satte mig ind i bilen,
og hun sagde: "Hvad synes du om min makeup?"
Og fordi jeg er min mors datter,
havde jeg flere noter.
Men fordi jeg også var Janices datter,
vidste jeg, jeg skulle holde kæft og sige, den var smuk.
Og ærligt talt, gudskelov, for så sagde hun:
"Det er tatoveret!"
Janice var meget bogstavelig.
Hvad mener jeg med det? Hun måtte have specifikke instruktioner.
Hun var ikke dum, men bogstavelig.
Hun var god til sport, for hun kunne lære hvert trin.
Jeg sætter mit hår op i hestehale, ikke?
Bare sådan…
Men hun ville sige:
"Du trækker håret igennem og vrider. Så trækker du håret igennem."
Er I med? Meget trin for trin…
Røræg, ikke? Man skal bare have en fornemmelse for det.
Janice ville sige: "Man kommer gaflen i,
og så rører man rundt i hundrede små cirkler."
Jeg sad i bilen med hende:
"Janice, har du noget ChapStick?"
Hun kigger og siger:
"Åh, for helvede.
Nej, skat, det har jeg ikke."
Jeg siger: "Det er okay."
Et øjeblik efter siger hun:
"Jeg har noget, der hedder Vaseline Lip Therapy."
"Ja, det er fint."
"Jeg er ikke sponsoreret af ChapStick."
Min søster Laura er kunstner.
Hun laver alt og havde malet noget og tænkte, Janice ville have det.
Hun sendte det til hende, og Janice fik det.
Hun ringede til Laura: "Hvordan vidste du det?"
Og Laura sagde: "Vidste hvad?"
Og hun siger: "Det er alle mine farver. Tan, bronze og dyremønster."
Den kvinde.
Jeg har lavet stand-up, siden jeg var 17.
Når jeg tænker tilbage på mine yngre år,
hvor strid og fordømmende jeg var,
bliver jeg så flov.
Jeg husker, at jeg tænkte:
"Kvinder i leopardmønster er hjernedøde.
Det er så billigt."
"Kun gamle jødiske og italienske kvinder går i leopardmønster." Og så blev jeg 50,
og jeg indså, det er et sjovt mønster.
Da far og Janice blev ældre,
når de skulle til lægen,
bad vi dem optage konsultationen på deres iPhone i voice memo-appen.
Så postede de det i vores families WhatsApp-gruppe,
så vi kunne lytte og sikre os, alt blev taget hånd om.
Silverman-familien er totalt oppe i hinandens røvhuller
med WhatsApp-grupper.
Vi har Silverman United WhatsApp-gruppen til hele familien.
Vi er fire søstre, så vi har en søster-gruppe.
Og så alle søstrene minus en og alle de forskellige kombinationer.
Så Janice har en tid hos lægen,
og vi ved, der er dårligt nyt.
Vi er ret sikre på, det bliver dårligt nyt.
Og vi har bedt dem optage det, og…
…de poster det på WhatsApp.
Vi lytter til det,
og man hører lægen sige:
"Janice, jeg er ked af at fortælle dig det.
Men du har fjerde stadie i bugspytkirtlen…"
Og så pludselig
hører man en meget høj,
rullende prut.
Den varer i tre sekunder.
Jeg ved, folk siger tre sekunder for at angive et kort tidsrum.
Men hvis man tænker over det, med Mississippier,
så er det lang tid.
Og jeg ved, det er min far.
I tænker sikkert: "Schleppy pruttede sikkert hele tiden."
Jeg har aldrig hørt ham prutte i mit liv.
Jeg ved, at han ikke havde redskaberne til at håndtere det,
så hans krop tog over.
Jeg sidder der og tænker: "Fjerde stadig i bugspytkirtlen hvad?"
Jeg pejlede mig ind på det.
Deres individuelle reaktioner på nyheden…
Jeg lytter stadig, og Janice er bare…
Hendes reaktion er typisk Janice.
Hun siger:
"Jeg gør bare, hvad du fortæller mig."
"Jeg gør alt, du siger, og jeg vil bekæmpe det."
Det var bare så typisk hende.
Og så min fars reaktion
var det skøreste, jeg har hørt i hele mit liv.
Jeg laver ikke sjov.
Man hører ham sige:
"Jeg er alene!"
Så siger han:
"Jeg er enke!"
Jeg ved, min mor, Beth Ann, er derude et sted:
"Det er enkemand." Men mor…
Det var så skørt.
Jeg er den udpegede far-hvisker og blev bedt om at ringe til ham.
Jeg måtte sige: "Far, sådan kan du ikke tale
foran din levende kone.
Du må tage dig sammen, okay? Det handler ikke om dig.
Det handler om Janice. Du skal tage dig af Janice.
Du må fokusere. Du kan ikke give op lige nu."
Han sagde: "Jeg ved det." Så begyndte han at hulke.
Det havde jeg aldrig hørt ham gøre.
Og han siger: "Jeg vil bare ikke være i en verden uden min Janice.
Jeg vil bare ikke være her uden hende."
Jeg ville trøste ham og ledte efter noget at sige,
og jeg sagde: "Statistisk set sker det ikke."
Og…
Jeg mener…
Jeg vidste ikke, det ville ske.
Selvfølgelig skal man
ikke sige: "Hvad sagde jeg?"
Men vi lagde på.
Han lovede, at han ville tage sig af Janice.
Dagen efter talte jeg med Janice.
Hun sagde, at hun havde bedt ham om et glas vand.
Og han sagde:
"Hvor er det?
Hvor er vandet?"
Det er i dine albuer, far.
Find et Capri Sun-sugerør, og stik det derind.
Så bliver hun henrykt.
Selvfølgelig skete der det,
at de fire søstre og de få børnebørn tog hen i deres lejlighed.
Og vi var som deres doulaer på dødslejet.
Og døden er…
Det er svært for mig.
Og det er det, der gør mig unik.
Nej, jeg ved, det ikke passer.
Men det er svært for mig.
Det er meget svært for mig at dræbe et lille insekt
og næsten umuligt at få det til at ligne selvmord.
Jeg…
De er så små.
Vi havde fluer i huset, mange fluer, og jeg vil ikke…
Jeg vil ikke dræbe noget.
Jeg åbnede døren og agerede flyveleder: "Flyv!"
Til deres forsvar må man sige, at de er fluer.
De var i deres naturlige habitat, så jeg lod det passere.
Men der var for mange fluer i vores soveværelse,
og det var for meget, og jeg kunne ikke lide det.
Jeg kunne virkelig ikke lide det.
Og Rory sagde…
Jeg skal bare tale snobbet.
Rory.
Rory sagde:
"Vil du slippe af med dem?"
Jeg sagde: "Hvad mener du?"
"Vil du af med dem?"
"Okay."
Jeg gik udenfor, og jeg lukkede døren,
men jeg blev og lyttede.
Pludselig hørte jeg… Jeg var helt…
Han må have hørt mig…
Så blev han stille.
Jeg hørte ham åbne vinduet, og så sagde han: "Farvel med jer!"
"Flyv sikkert!"
Jeg ved det.
Jeg ved, at han gjorde det for mig. Han myrdede dem, men han løj for mig.
Grunden til, at jeg har et særligt forhold til fluer…
Åh gud, taler vi stadig om fluer?
Ja, jeg har fire minutter mere om fluer.
Men for lang tid siden lærte jeg det sjove faktum,
at fluer kun lever i 24 timer.
Det er deres levetid.
Der er noget ved det, der er så smukt
og hjerteskærende og poetisk. Et helt liv på en dag.
Jeg synes bare, det er så…
Det her var, da jeg fandt ud af det.
Jeg skrev til og optrådte i Saturday Night Live.
Tak. Jeg gjorde et uudsletteligt indtryk.
Det var 1993-'94-sæsonen,
bare for at give jer en idé om, hvor godt jeg ser ud…
Jeg havde lært det sjove faktum, og det var Phil Hartmans sidste år, og…
Ikke i live, men…
…i programmet.
Han fortsatte med NewsRadio.
Han var så sød, og han sagde:
"Skriv en sketch, vi kan lave sammen."
Så jeg skrev en sketch, og den handlede om fluer.
Den begynder med sådan en Star Wars-åbning, der forklarer den.
"Den gennemsnitlige flue lever i 24 timer."
Han spillede en ældre flue
på sit dødsleje, 23 1/2 time gammel.
Jeg er en ung flue med nyudklækkede vinger,
og han fortæller mig om, hvordan verden hænger sammen.
"Jeg kan huske kl. 12" eller sådan noget.
Og…
Til sidst kommer der en hund, der skider, hvorefter den går.
Så siger han til mig: "Den er til dig, min pige." Og…
Utroligt nok blev den ikke sendt…
Jeg synes, fluer er så søde. Jeg forstår ikke, hvorfor vi dræber dem.
Vi elsker dyr, når de er små.
Men når de bliver for små, vil vi dræbe dem.
I er uhyrer.
De er så små med deres små vinger og deres kæmpe øjne,
og deres håndbevægelser tyder på, at de er ved at lægge en plan.
Jeg børstede tænder, og der var en lille babyflue med nyudklækkede vinger.
Og jeg sagde:
"Velkommen til verden, makker. Du får sådan et eventyr."
Den aften, da jeg vaskede mit ansigt, så jeg ham igen.
Han var rynket og gammel,
og han fløj ikke længere.
Han tog et stift halvt skridt nu og da.
Jeg sagde: "Du gjorde det.
Sikke en tur."
Rory var ude på badeværelset.
Han sagde: "Jeg tror ikke, det er den samme flue."
Jeg tror, det er sådan nu, i vores verden, i vores land.
Ingen mand skal fortælle mig noget.
Overhovedet ingenting.
Det er ikke i orden, men sådan har jeg det.
"Det er den samme flue, men tak."
Så er han så skidefræk at sige:
"Er du sikker på, at fluer kun lever i 24 timer?"
Jeg svarede: "Måske skulle du slå det op.
Hvad ved jeg? Jeg er kun en pige. Jeg har nok drømt det."
Han bakkede ud og sagde: "Okay." Men…
Jeg slog det op, og de lever i omkring en måned, men…
Jeg ved ikke…
Jeg er pisseligeglad!
Janice døde først.
For fire måneder siden i dag.
Hun elskede livet.
Var det skift for brat?
Hun elskede livet så højt. Hun ville leve. Hun gjorde alt rigtigt.
Det var så surt.
Det her er et godt tidspunkt at nævne, at jeg sælger turnémerchandise.
Fedt, ikke?
Jeg har aldrig solgt merchandise før.
Vi har Schleppy-hatte og Postmortem-T-shirts
og store, grå collegesweatshirts, som der står Silverman på.
Det føles, som om jeg gik på college.
Jeg har aldrig haft merch før,
men jeg tror, mine forældre ville ønske, at jeg tjener på det her.
Tak.
Som sagt døde Janice først, og vi vidste, det ville ske.
Jeg var faktisk taget hjem den nat for at sove.
Jeg fik en sms fra min søster Susie, som er rabbiner, omkring klokken 07.
Og hun sagde…
"Janice døde omkring klokken 02.
Hun er her stadig, og far sover.
De holder hinanden i hånden."
Hun sagde: "Normalt ville far være vågen nu, men jeg tror,
han godt ved det inderst inde,
men han vil ikke se det i øjnene."
"Men jeg er her, og jeg er her, når han vågner."
Og jeg sagde "Okay, fint."
Og pludselig husker hun en vits, som hun og min far elskede.
Det er noget med, at en bror ringer til sin bror og siger:
"Katten er død." Broren svarer: "Ring ikke og sig, at katten er død."
"Hvad skal jeg sige?"
"Ring og sig, den er på taget, at I ikke kan få den ned.
Så ringer du og siger, I er hos dyrlægen, og det ser slemt ud.
Og så ringer du og siger, katten er død."
Broren siger: "Okay, undskyld."
Og hans bror siger: "Hvordan har mor det?"
I er med.
"Hun er på taget, og vi kan ikke få hende ned."
Så rabbiner Susie
kommer i tanke om det, og hun griner hysterisk.
Hun er rabbiner, men når hun begynder, kan hun ikke stoppe.
Hun griner højt. Tårerne løber ned ad hendes ansigt. Hun kan ikke holde op.
Hun er bange for, at far vågner og siger: "Hvad er så sjovt?"
Hun ville sige: "Janice døde."
Hun skriver til mig. "Når han vågner, skal jeg sige, Janice er på taget,
og vi ikke kan få hende ned?"
Og jeg skriver: "Ja!"
Fordi vi er en meget mørk, fucked up familie, men jeg…
Jeg overvejede det og skrev: "Nej, vær rabbiner."
"Senere på dagen fortæller jeg ham det."
Men det er så sjovt. Vi sørger først nu, fordi…
Der er så meget logistik. Man forventer det ikke.
Det er ikke som i film.
Der er så meget at lave, og jeg har det skidt med at sige det.
De var ansvarlige mennesker, men de lagde ikke en dødsplan.
Så vi havde så meget at lave. Og jeg vil ikke bebrejde…
Til deres forsvar var de kun 80 og 85. Hvem så det komme?
Og jeg vidste vel, hvad de ønskede.
Min far sagde: "Smid mig i en fyrrekiste og begrav mig."
"Jeg skubber blomsterne og træerne op."
Janice ville nok have ønsket en femstjernet, silkeforet…
Med en snor og en klokke for en sikkerheds skyld.
De kom på besøg hver søndag
til bagels og flødeost, og det var bare min yndlingsdag.
Det er måske to år siden,
og alle var ude i baghaven,
og min far og jeg var i køkkenet. og jeg spurgte ham,
om han var bange for at dø.
Han sagde: "Slet ikke."
"Jeg kan ikke huske, før jeg blev født og vil ikke kunne huske bagefter."
Men så siger han:
"Men jeg er bange for, det gør ondt."
Min far var en stor tøsedreng.
Det er sandt. Han frygtede, det ville gøre ondt.
Han fik engang lavet et EKG, hvor man får klistermærker på.
Han ville ikke hive dem af.
"Jeg er bange for at hive mine hår ud. Jeg venter bare, til de falder af."
Og det gjorde han. Det tog flere uger.
På et tidspunkt svømmede han med EKG-klistermærkerne på.
Han lignede en hund, der lige havde fået hvalpe.
Han var ikke bange, men frygtede, det ville gøre ondt.
Hans læge ringede til mig.
Vi passer ham nu, hvor Janice er død.
Jeg er kontaktpersonen, så jeg tager telefonen ude i gangen,
og hans læge, dr. Nortman, siger:
"Vi har lige fået din fars blodprøve, og han er døende."
"Han skal indlægges på hospitalet."
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige, for vi lovede ham, det var overstået.
Han hader det der.
Lægen sagde: "Som læge vil jeg anbefale, at han bliver indlagt."
"Som menneske tænker jeg, det er okay, at han ikke bliver det.
"Bliver han indlagt, vil han leve et par dage mere,
men det bliver hospitalsdage."
"Lige nu er han hjemme. omgivet af sin familie,
og jeg tror, det er det bedste."
Så sagde han:
"Han vil dø af nyresvigt,
som er en smertefri død."
"Du går ind i en tåge, bliver næsten euforisk, og så dør du."
Jeg var så spændt på min fars vegne, at jeg løb ind på hans værelse.
Jeg skulle nok have ventet.
"Far, god nyhed!"
"Hvad?"
"Dæmp dine forventninger. Du er døende."
Jeg sagde: "Ikke mere medicin." Han tog 40 piller om dagen.
"Ikke mere medicin?"
"Nej. Du er færdig. Og vi vil alle bo her hos dig for evigt."
Og… Hvad?
Han vidste, hvad jeg mente.
Jeg fortalte ham, hvordan han ville dø, at det ikke ville gøre ondt.
Hans slappede af i skuldrene og var så glad.
Vi lagde os i sengen hos ham. Det var en god død.
Vi sang gamle lejrsange. Han elskede lejrture.
Vi fortalte sjove Silverman-familiehistorier.
Jeg lavede en playliste med hans største hits
fra den sommer, hvor han var 17,
for jeg tror, det var hans lykkeligste.
Han kendte hvert ord til hver sang. Det var ret fedt.
Janice er død, og far ligger for døden,
og jeg ringer til den samme bedemand, vi brugte til Janice,
for at være ude i god tid.
Jeg går ind på fars værelse og siger:
"Far, jeg ved, du ville begraves,
men har du noget imod at blive kremeret, fordi…"
Det, jeg vil sige nu, vil jøder ikke bryde sig om.
Men jeg fik rabat på Janices gravsted.
Det gjorde jeg.
Det hedder en "plus en".
Man kan blive begravet med hende en meter højere oppe,
men man skal kremeres for at få plads.
Han siger: "Jeg er ligeglad. Jeg er jo død."
"Du er så nem."
"Vi tager den. Tak."
Og fyren fra bedemanden siger: "Var det din far?"
"Ja."
Han sagde:
"Vi kan ikke planlægge en kremering for en, der stadig er i live."
Han sagde det, som om jeg var et røvhul.
"I er en jødisk bedemand. I burde ikke tilbyde kremering.
Nu er I blevet regelryttere?"
Hvad skal jeg gøre? En kremering tager et par uger.
Jødiske begravelser foregår næste dag.
Det er meget jord-til-bord. Og som…
Så siger jeg: "Og forresten, Janice havde tatoveringer."
Det var hendes læber og øjenbryn, men stadigvæk.
Men så indså jeg, at vi ikke havde brug for asken til begravelsen.
I ved…
Han er der ikke rigtig.
Det er for os. Begravelsen er for os.
Jeg tror ikke, nogen vil sige: "Så hvor er asken?"
Vi havde en smuk begravelse, og et par uger senere
fik vi asken og de fire søstre gjorde noget, men…
Min terapeut sagde:
"Dine forældre, dine kære, de er ikke i kisten.
De er ikke i jorden." De er i bilen med dig på vej til kirkegården.
De er i bilen med dig på vej hjem fra kirkegården."
Det tror jeg virkelig på. Jeg er ikke troende,
men jeg tror på videnskab, og jeg ved,
at energi ikke kan skabes eller ødelægges.
Det skrev jeg.
Og…
Og det tror jeg på.
Vores kære er ikke i jorden eller i deres kroppe. De er…
Men deres energi, deres essens, deres "-hed" er derude,
og jeg tror faktisk, at vores kære passer på os.
Måske ikke hele tiden, men i de vigtige øjeblikke,
som når vi onanerer…
Åh, Sarah.
Jeg ved ikke, hvorfor jeg sagde det.
Jeg tror, jeg…
Jeg må tænke det for at komme, men…
Fordi showet er så trist,
så bliver jeg bekymret og går over i den anden yderlighed.
Det er en balancegang.
Men jeg tror, at vores kære holder øje med os, når vi onanerer.
Bevist er det svage "Oy."
Oy!
Virkelig?
Tak.
Så min far er døende, og han er så sjov.
På et tidspunkt siger han…
Han samler al sin energi, og siger: "Jeg har ændret mening.
Jeg vil leve."
Og min søster Susie, rabbineren, gør sådan her…
Og jeg siger: "Susie, han tager pis på dig."
Susie kom for at se mig på turnéen for et par uger siden.
Hun kom backstage og sagde: "Seriøst. Det var dig, der gispede,
og det var mig, der sagde, at han tog pis på dig."
Så måtte jeg forklare hende,
at det er ikke den, hun er her.
Vi skiftes til at sidde med ham og sove ved siden af ham, og…
…på et tidspunkt
sidder Rory hos min far.
Min fars telefon ringer.
Jeg forstår ikke, hvordan gamle mennesker…
De kan ikke bruge en smartphone, men kan stadig hacke den
og skrue op for lydstyrken til 1.000…
Ringetonen var "The Star-Spangled Banner"…
Rory siger: "Skal jeg tage den? Det er en, der hedder Steve Forman."
Og min far siger "Okay."
Så han kommer den på medhør og holder den.
Steve Forman siger: "Schleppy, sig, det ikke er sandt!"
De har en lille snak. Det er sødt, og de lægger på.
Og min far siger til Rory:
"Ved du, hvem det var?"
"Har du hørt om krabbepinde?"
Rory siger: "Ja, de kommer det i sushi nogle gange, ikke?"
Og min far siger: "Den fyr opfandt krabbepinde."
Han slog det op. Det gjorde han.
"I 1970, og nu er han rig."
Rory siger: "Hvor mødte du ham?"
Min far siger:
"Dunkin' Donuts."
De mødtes på Dunkin' Donuts, og nu har de en samtale på hans dødsleje.
Mine venner kom for at sige farvel til ham,
fordi min far spillede poker med os.
Så mange af mine komikervenner kendte ham.
Jeffrey Ross, Roastmaster General.
Byens bedste roaster.
Han har været meget tæt på mine forældre i lang tid.
Han kom for at sidde hos ham, og da han kom ind, sagde han:
"Schleppy, dårlig nyhed."
"Jeg tror jeg ikke, du kan være min nødkontakt længere."
Og…
Han sad hos med ham og…
Jeff præsenterede min far og Janice for en ven,
en ældre tryllekunstner, der hedder Bernie Shine.
De blev alle sammen venner de sidste ti år.
Far og Janice havde set Bernie optræde
seks måneder tidligere.
Jeff siger til min far:
"Skal jeg FaceTime Bernie, så du kan sige farvel?"
Han sagde: "Okay."
Han FaceTimer ham og holder den op.
Og Bernie siger: "Donald, jeg er ked af det."
Og min far sagde, "Bernie, dit show var så dårligt,
at det slog Janice ihjel."
Så siger han: "Og jeg har det heller ikke så godt."
Han var så sjov, mens han var døende.
Og nu var det snart slut.
Og det var…
Jeg tror, vi nåede et tidspunkt hvor vi havde sagt det hele,
og han var…
Ikke døende.
Det var ærligt talt lidt ubehageligt.
Det var akavet, og…
Så jeg sidder hos ham, vi havde sagt det hele, og…
Jeg sagde:
"Vil du se tv?"
Han sagde: "Okay."
Og vi så…
Vi så Beef, med Ali Wong og Stephen Yeun.
Den er så skidemørk. Vi elsker det lort, og det var skønt.
Vi så tre afsnit, og så gik jeg hjem for at sove.
Jeg kom den næste morgen.
Jeg siger: "Schleppy, er du klar til afsnit 4?"
"Jeg så det."
"Så du det uden mig? Hvad…"
"Hvilket afsnit er du ved?"
"Jeg har set alle sammen."
Min far så hele Beef på sit dødsleje.
Det burde være et reklameskilt for Beef.
Han havde en ven, der hed Barry Tatelman.
En rigtig guttermand.
Vi kendte ham ikke, indtil for 15 år siden.
Han ledte efter min far.
Han fandt ham på Facebook, og de har været tætte de sidste 15 år.
Hvorfor ledte Barry Tatelman efter min far?
Fordi min far var hans lejrleder og ændrede hans liv.
Og lige siden han døde,
har en masse gamle mænd ringet til mit podcast for at sige:
"Din far var min lejrleder og ændrede mit liv."
Han misbrugte dem.
Lettet grin.
Så Schleppy døde, smertefrit, som lovet.
Det er så mærkeligt, for jeg har ingen forældre nu.
Der er ingen alder, hvor man er klar til ikke at have forældre.
Først min stedfar, John O'Hara, som ikke engang er med her.
Så vidunderlig.
Min mor, Beth Ann, som ikke ligefrem gik fri.
Så Janice, og nu min far, og…
Min erfaring er…
I starten følte jeg mig retningsløs.
Og…
Så føltes det lidt som en identitetskrise.
Hvem er jeg uden dem?
Ved du det? Hvem er jeg
uden dem?
Hvis du spekulerer over, hvem du er,
så se på de annoncer, der sendes til dig og kun dig på din telefon.
Det er, hvem du er.
Alle ved det nu. Alle kender til målrettede annoncer.
Siri og Alexa lytter til dig.
Alt, du skriver i søgefeltet, bliver taget i betragtning og vist til dig.
Men der var en tid, hvor det her skete,
og vi ikke var klar over det.
Jeg kiggede på min telefon og sagde:
"Åh gud, jeg talte lige om buksenederdele."
Der dukkede reklamer op, og når jeg tænker på dengang,
er jeg flov over, hvor forarget jeg var.
Jeg husker, at jeg sagde:
"Jeg læste en kronik i New York Times på min telefon,
og pludselig dukker en annonce op for ilovecum.com?"
"Børn kunne læse det her!"
"Hvorfor sælger New York Times annonceplads til de mennesker?"
Og det gør de selvfølgelig ikke.
Det var bare min telefon,
der kendte mig.
I skal ikke tænke på mig som en, der skriver ilovecum.com.
For det første er det .org, men…
Jeg vidste ikke, det var en hjemmeside.
Jeg skrev bare mine søgeord på det tidspunkt,
bare…
"Penisser ejakulerer" eller noget,
og min telefon: "Skriv ikke mere. Jeg forstår dig."
Og den tog mig derhen.
Det var min telefons måde at sige:
"Da der kun var et sæt fodspor…
…det var dengang, jeg bar dig."
"Jeg forstår dig."
I tænker:
"Har den sædjoke ikke en Jesus-reference, går jeg."
Jeg leverer. Jeg leverer Guds kærlighed.
Jeg har sagt cum.com så mange gange,
at I får reklamer for det.
Som jeg sagde, så sørger vi bare nu, og…
Det er interessant, fordi…
Tre ud af fire af os er gudløse.
Ud af søstrene, ikke samfundet som helhed. Det ville være fantastisk.
Men vi er i vores WhatsApp-gruppe, og vi sørger.
Og jeg synes, at sorg er meget som religion,
fordi vi prøver at forstå noget, der overstiger vores fatteevne.
Vi prøver at forstå noget, der måske ikke er til at forstå.
Og som Susie skrev:
"Hør her, to fugle landede i min vindueskarm,
og jeg ved, det var dem."
Jodyne og Laura sagde: "Det var dem!"
Jeg vil gerne bidrage.
Jeg gav den en hjerte-emoji. Og så…
Laura sagde: "Jeg var i Target,
og en kvinde sagde til mig, at jeg så smuk ud i lilla."
"Og jeg ved, det var Janice."
Susie og Jodyne sagde: "Det var Janice!"
Og jeg sagde…
Men det var det, Jodyne sagde, der rørte mig.
Hun sagde…
"Jeg pruttede i fire sekunder."
Jeg sagde: "Det er far!"
Jeg savner ham så meget.
Jeg er okay.
Jeg er okay, men jeg længes efter ham.
Og det, der overrasker mig så meget, er,
at jeg ikke savner unge, raske far,
eller faren, der tog sig af mig og kom til alle mine kampe.
Jeg ved ikke hvorfor, men jeg savner slutningen,
de sidste dage.
Den stille tid, hvor jeg tager mig af ham,
og han fortalte mig, at han skulle tisse.
Så tog jeg hans penis og kom den i en krukke og…
"Penis i en krukke" lyder som en dessert hos TGI Fridays.
Men det er det ikke.
Og…
Men bare at tørre ham i røven
og skifte hans ble var…
Først sagde jeg bare: "Far, er du forfærdet?"
Han sagde: "Jeg er skideligeglad."
Da jeg vidste det, kunne jeg virkelig…
…ikke nyde,
men jeg følte mig beæret over at… Jeg ville holde ham ren.
Og måske tænker I: "Det ville jeg aldrig gøre."
Men det vil I.
I vil kunne gøre det…
Som dem, der vil have en hund, men ikke samle op efter den.
Og så den første dag: "Dygtig hund!"
"Åh gud!"
Det går væk, du er ligeglad, og du vil gøre det.
Det er i de øjeblikke,
når jeg holder ham ren, ikke?
Og jeg kan fortælle ham ting: "Far, jeg elsker dig.
Far, tak."
Og også:
"Hvem tørrer lortet ud af hvis tuchus nu, røvhul?"
Tusind tak.
Tak, Beacon Theatre.
Sikket fantastisk publikum.
Godt.
Tak.
TILEGNET
Det er Crazy Sophie's mand.
Jeg kunne kaste op, når jeg ser, hvad stormagasinerne gør for
at få dig ind i deres dyre butikker.
Brug din tid i centret. Brug dine penge hos Crazy Sophie's.
Når du vil have det bedste, men er for nærig til at betale,
er svaret Crazy Sophie's Factory Outlet!
Det er min første, hvad fanden man kalder det.
Og det er en af mange, der kommer.
Og du vil grine Du vil græde
Du vil stinke Du vil sukke
Og sådan ser en feminist ud!
Jeg må tale med dig om noget.
Ja?
Jeg har tænkt over det her.
-Hører du efter? -Ja.
Det synes jeg ikke, du skal være min nødkontakt længere.
Det ved jeg ikke. Det synes jeg ellers.
Okay, du må hellere være der for mig.
Ja.
-Har du stadig din søde kæreste? -Ja.
Hvad sagde han?
"Har du stadig din søde kæreste?"
Prøver du at knalde min kæreste?
-Hej, skat. -Hej, Sarah.
Det er Shabbas, så jeg ville ringe til dig.
Jeg har et nyt batteri til min cykel.
Tusind tak, fordi du fandt ham, og jeg elsker det.
Jeg kan nok køre helt til Fargo,
så annuller flybilletterne,
fordi den har så meget kraft.
Nå, eller som man siger i New Hampshire. Nå, men…
Jeg elsker dig. Jeg håber, du har det godt.
Farvel. Hvordan fanden lægger man på?
Tekster af: Charlotte Reeve