Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
For længe siden…
foretog en flok søløver en utrolig rejse
fra vestkysten af Amerika og ud i Stillehavet.
Her fandt de et paradis,
afskåret fra resten af verden,
skabt af ild og vand.
Hver ø har sin egen særskilte beskaffenhed,
og hver af dem er hjem for en unik samling skibbrudne,
der tilfældigt er havnet her.
Under havets overflade findes en undersøisk verden ulig nogen anden.
I dag hersker efterkommerne af de første søløver
over dette farvand.
En aften, på en stille strand,
går en ung hun, Luna, i land.
Dette er hendes hjemø,
et fristed både for hende og hendes nyfødte unge…
Leo.
Søløver føder som regel kun én unge.
Så for Luna er Leo det mest dyrebare i verden.
Hun bliver hos ham den første uge,
så de kan huske hinandens kald og lugt og styrke deres bånd.
Denne lille søløvekoloni består næsten udelukkende af hunner og unger.
Bortset selvfølgelig fra strandens herre.
Han er chefen her, tyren.
Voksne hanner slås om hunnerne,
og ham her er den nuværende sværvægtsmester.
Hver unge har helt fra starten en særskilt personlighed,
der vil forme dem som voksne søløver.
De fleste unger bliver hos moren i starten.
Men Leo er ivrig efter selv at finde ud af tingene,
såsom tyngdekraften.
Når først han har mestret at gå, er mulighederne endeløse.
Det vigtigste er at lære at finde ens mor.
Niks. Forkert mor.
Det er hende her.
Som dagene går, vokser Leo hurtigt.
Takket være hans mors næringsrige mælk.
Snart beslutter Luna, at han er klar til sin første prøve.
Strandens herre sørger for, at kysten er klar.
Stranden er et sikkert sted for ungerne, men det er havet ikke.
Hajer patruljerer farvandet.
De sørger for at besøge området, når ungerne er små.
Når han giver grønt lys,
kan Leo trygt gå i vandet for første gang.
Hvorfor er det nu, vi gør det?
Det er en ung søløves første overgangsritual.
Svømmetræning.
Luna bliver hos ham hele vejen.
Søløveunger kan svømme en uge efter, de er blevet født.
Det er en stor bedrift.
Måske kan Leo blive en stor, tapper strandherre en dag.
Så skal man tørres.
Med sandmetoden.
Den er ikke for alle.
Leo var så dygtig til sin første svømmetime.
Ved sengetid begynder et utroligt lysshow.
Galápagosøerne er så komplet isoleret fra resten af verden,
at stjernerne skinner klarere her end næsten alle andre steder på kloden.
Næste morgen følger Leo efter Luna ned til vandkanten.
Men det her er ikke svømmetræning.
Det her må hun gøre alene.
For voksne søløver er enhver dag på land en dag uden føde.
Luna må ud i havet for at æde og genopbygge sine mælkereserver,
og Leo kan ikke gøre andet end at blive tilbage.
Leo har aldrig været alene før.
Måske kan han hygge sig med dem her.
Røde klippekrabber.
Lyder venlige.
Hvor skal I hen?
Det er hårdt at få nye venner.
En leguan.
Måske kan han blive Leos…
Nå. Ikke engang et "hej".
Finder han nogensinde en ven?
Langt ude på havet fokuserer Luna kun på én ting.
Fisk.
Hun har sluttet sig til andre sultne søløver.
Sammen er de et eksperthold af jægere.
De bruger en skjult vig til at udføre deres plan.
Luna er en erfaren jæger og placerer sig forrest i flokken.
Gradvist driver de fiskene mod vigen,
men de skal også selv passe på.
De er ikke de eneste rovdyr her i dag.
Sorttippede hajer.
De bagerste søløver skal være meget opmærksomme på hajerne
og afslutte jagten i en fart.
Oppe foran bliver vandet lavere,
og fiskene begynder at gå i panik.
De er fanget.
Nu kommer en tredje gruppe til.
Brune pelikaner.
Sørøvere.
Søløverne forhaster deres angreb i forsøget på at undgå hajerne.
Men nu lander pelikanerne og snupper fiskene,
lige før søløverne kan skubbe dem op på stranden.
De lader søløverne gøre al arbejdet, og så snupper de byttet.
Og Luna kan intet gøre.
De stjæler fra søløverne.
De sluger tre-fire fisk på en gang.
De er så grådige, at de også tager fra hinanden.
Luna kan kun se til.
Lamslået af grådigheden.
Men hun lader ikke tyvene vinde.
Tilbage på hjemøen
øver Leo sig på sit søløvekald.
En nabounge, Maya, kommer over for at undersøge det.
Hun er ikke sikker på, at Leo klarer lugtprøven,
men før man ved af det, går de på stranden sammen.
Leo har vist endelig fundet en ven.
En, der er lige så vild med at gå på opdagelse.
De to er tydeligvis født til at færdes i havet.
Ligesom sin mor har Leo sans for at drive fisk sammen.
Ude på havet finder Luna en ny fiskestime til flokken.
Jægerne samler sig til et nyt forsøg.
Dem igen?
Så går det løs.
Denne gang udmanøvrerer søløverne hajerne.
Holdet er placeret helt efter bogen.
Pelikanerne samler sig til endnu et rapseri.
Men denne gang presser søløverne fiskene længere op på stranden
og skubber pelikanerne væk.
Endelig kan de hårdtarbejdede jægere nyde det, de har fortjent.
Der er fri buffet for Luna og hendes venner.
Pelikaner ingen adgang.
Giv mig den fisk, og skrid med dig.
Luna fylder maven.
Nu har hun, hvad hun skal bruge til at give Leo føde,
plus en ret imponerende sejr over de pelikanpirater.
Det er to dage siden, Luna tog af sted.
Mens hun er væk, har Leo udvidet sine grænser.
Han er på vej over på den anden side af øen.
Hej, deroppe.
Det bliver svært at få venner herovre.
Nærm dig ikke de andre mødre.
Leo vover sig endnu længere ud på lavaklipperne.
Puha, hvor er her varmt.
Han må ind i skyggen.
Måske en svømmetur?
Leo elsker havet.
Men det er ikke hans hyggelige, hjemlige strand.
Det er skarpe klipper, og tidevandet er på vej op.
Snart er han omkranset af vand.
Det her har hans svømmetimer ikke forberedt ham på.
Det skummende vand trækker ham ned.
Endelig finder Leo ind i roligere farvand.
Og netop da kan man høre et kald, der overdøver bølgernes brusen.
Den stemme kender han, men hvor er hun?
Han er helt udmattet.
Han kan ikke finde ud af det.
Der er hun jo.
Mor er kommet hjem.
Leo har klaret fantastisk at overleve på egen hånd.
Og nu har Luna maden fra sin jagttur
til at nære ham med masser af frisk mælk.
Der er gået næsten et år,
og der er sket forandringer på Leos lille mangroveø.
Den ydmyge strand, hvor han blev født, er blevet en travl by.
Hundreder af søløver er flyttet til fra andre øer,
så det er ikke, som det var.
Luna kan selvfølgelig stadig trøste, men der er et nyt problem.
På det seneste er strandens herre ikke længere en venlig beskytter for Leo.
Lige det modsatte.
Leo er ikke en unge mere,
så han er langt mindre velkommen på en strand fyldt med hunner.
Han forstår ikke, hvorfor strandens herre prøver at adskille ham
fra hans mor.
Han plejede at se op til ham.
Luna har givet ham den bedst mulige start,
men hendes rolle er ved at være slut.
Lige nu kan Leo godt lege i det lave vand omkring øen,
men på et tidspunkt må han svømme bort.
Hernede skal han i det mindste ikke forholde sig til strandens herre.
I modsætning til de fleste havpattedyr
skaber søløver fremdrift med lufferne,
ikke halerne.
Så de er utroligt smidige i vandet.
I de kommende år
finpudser disse unge søløver de evner, de skal bruge som voksne.
For Leo starter det med udforskning af havet.
Djævlens Krone, resterne af en ældgammel vulkan,
er det ideelle mål for en ung, landsforvist eventyrer.
Leo er nu fire år
og er ikke længere velkommen på den strand, der var hans hjem.
Men det betagende skue på denne naboø er en velkommen afledning.
Galápagos-søløver kan dykke dybere og i længere tid
end nogen andre søløver
og kan nå ned på næsten 600 meter.
Jo dybere Leo dykker, desto mere vidunderlige ting ser han.
Blåstribet guldsnapper.
Sortsnudet fanefisk.
Sågar en perlehønefisk.
Men det bedste er, at Maya er kommet for at se til ham.
Hun kender allerede øen og ved, hvor man måske kan finde nogle venner.
Men det er ikke alle, der vil være venner med dem.
Men de prøver alligevel.
Okay, det må være nok. Hvem er det så?
Hvidtippede hajer.
De jager om natten.
Om dagen vil de bare finde et sted at hvile.
Men det kan de ikke,
for når søløver vil lege, så leger de.
Og dagens leg er "jagt hajen".
Må jeg klemme mig ind her?
Hejsa. Fandt jer.
Leo ved vist godt, han kun skal nappe i denne ende, ikke den med tænderne.
Søløver.
Jeg hader den her leg.
De har ikke fået nogen venner her, så Maya svømmer hjemad.
Men ikke Leo.
De ved begge to, at i hans alder
vil strandens herre ikke have ham i kolonien.
Han siger farvel til sin barndomsven.
For Leo er der ikke nogen vej tilbage. Kun fremad.
Leo går i land på en nærliggende ø.
Española.
Her er lidt overrendt.
Men han kan nok godt tage sig en lur efter dykketuren.
Nogle kendte ansigter
og nogle nye.
Der var ingen maskerede suler der, hvor Leo er fra.
Det er ikke de sandstrande, Leo havde håbet på.
Men lige nu skal han bare have et sted at sove.
Men han ved ikke, at der er andet end suler her.
Her lever Galápagosalbatrosser, og det er parringstid.
Det kan blive et problem.
Fuglene finder partnere for livet, så det årlige ritual er ikke kun en forestilling.
Det kan tage 20 minutter,
og det omfatter klask med næbbet…
bukken,
svajen,
tuden
og som kronen på værket, det lydløse skrig.
Næsten alle Galápagosalbatrosser i verden parrer sig på denne ø.
Og larmen er uafladelig.
Det var den hvile.
Leo kan ikke vende hjem til sin strand,
så han tager ud for at finde et mere gæstfrit sted.
Ligesom Leo er Galápagosøerne også på farten.
Den konstante, vulkanske aktivitet gør, at de altid er i bevægelse og forandring.
En hvilken som helst af dem kan blive Leos hjem en dag.
Leo finder til sidst en ø, hvor kysten er forreven og udsat,
og brændingen er tiltagende.
Der er én ting, Leo ikke kan modstå,
og det er surfing.
Ud af det blå slutter en anden søløve sig til Leo.
Han har nogle andre unge, forviste med.
Stemningen er høj,
så Leo starter en omgang "fang søpindsvinet".
Men her på revet kan lege koste deltagerne dyrt.
Leo kan fornemme noget.
Stik af!
Det var tæt på, men de undslap alle sammen.
En kæmpestor, fire meter lang Galápagoshaj på jagt efter unge søløver.
Her er ingen voksne til at beskytte dem, så Leo træder til.
Hvis han ikke kan overvinde sin frygt, bliver han aldrig strandens herre.
De andre følger ham.
Leo tager kampen op mod hajen.
Han har jaget de hvidtippede ved Djævlens Krone og lært,
at hajer hader, når man napper i deres følsomme haler.
Han viser de andre det.
Endelig trækker hajen sig.
Den har fået nok.
Da der var fare på færde,
tog Leo mod til sig og bekæmpede hajen.
Meget få hansøløver bliver strandens herrer,
men Leo viser, at han måske har, hvad der skal til.
Han forlader surfervennerne og fortsætter alene.
Men han føler sig meget stærkere.
Vandet omkring Galápagosøerne er noget af det mest mangfoldige på Jorden
med over 500 forskellige fiskearter.
For en ensom søløve er det næsten umuligt at fange fisk på åbent hav.
Men der er andre metoder.
Nogle fisk gemmer sig for rovdyr i klippesprækker.
Leo er heldigvis tålmodig.
Søløver har de længste knurhår af alle pattedyr
og kan fornemme de mindste vibrationer i vandet.
Leo snuser rundt, og så går der et lys op for ham.
Hvis han blæser bobler ind i klipperne,
kan han skræmme fiskene ud af deres gemmesteder.
Haps.
Det er en start,
men han skal fange større bytte, hvis han vil være strandens herre.
Leo fortsætter.
Galápagos-øgruppen er spredt ud over et enormt område.
Tres tusinde kvadratkilometer.
Så søløver skal svømme lange ture over åbent hav.
Indtil nu har Leo kun udforsket nogle få steder i sit liv,
men der er over 100 øer, holme og klipper i Galápagosøerne.
Hver af dem har sit eget særpræg, der gør den exceptionel.
Nydannede øer er bare golde klipper.
Nyafkølet lava, hvor livet har svært ved at få fodfæste.
På ældre øer har planter haft tid til at gro
og skabe mangfoldige og varierede levesteder.
I den vestlige ende af øgruppen ligger Fernandina,
den yngste af alle øerne.
På overfladen ser den ret ubeboelig ud.
Men under vandet er det en helt anden historie.
Dybe havstrømme gør denne kyst til en af de mest frodige
på alle Galápagosøerne.
Vandet er så koldt, at selv pingviner har slået sig ned her.
Leo har set leguaner som dem på sin hjemø,
men hvad laver de hernede?
Havleguanerne på Galápagosøerne er de eneste øgler på Jorden,
der har udviklet sig til at svømme under vandet.
De lever næsten udelukkende af alger.
Men de lokale jomfrufisk bryder sig ikke om, at disse landdyr
kommer herned og tager lige, hvad de vil have.
De river deres græsplæner op.
Det finder de sig ikke bare i.
Fint. Leguanen har fået nok.
Men nu er det Leos tur.
Leo ved, hvordan det er, når man ikke er velkommen.
Du svømmer ret godt, ved du det?
Efter et langt, lidt irriterende dyk,
vender leguanen hjem til sin hjemlige lavaklippe.
Mange andre har også slæbt sig herud.
Tusinder af dem.
Deres forfædre var nogle af de første dyr på øerne.
Ikke ligefrem en varm velkomst til Leo.
Øglerne nyser det overskydende saltvand ud,
der har samlet sig i kroppen fra deres dykketure.
Leo lægger også mærke til andre øboere, der snedigt snoer sig mellem klipperne.
Snoge.
Hundreder af dem samler sig.
De venter alle sammen på én ting.
Nyudklækkede leguanunger.
Alle ruter ser blokerede ud.
Det her er et grusomt sted.
De unger, der klarer spidsroden, er i sikkerhed hos de voksne leguaner.
Fernandina er en nyligt dannet ø,
og midt i den ligger en aktiv, ulmende vulkan.
En tikkende bombe.
Den vedvarende, vulkanske aktivitet omdanner konstant landskabet.
Men de barske lavaklipper skaber også en mulighed for Leo.
Den forrevne og ujævne kyst er den perfekte jagtmark.
Og nu, hvor han er voksen, er Leo klar til at tackle større bytte.
Meget større bytte.
Gulfinnede tun.
De kan veje op til 60 kilo
og kan svømme 65 kilometer i timen.
Dobbelt så hurtigt som en søløve.
Men lige, da Leo troede, han var helt alene herude,
dukker en anden ung søløve op fra en naboø.
Den slutter sig ivrigt til Leos jagt.
Ingen af dem ved helt, hvordan de skal gå til det.
Tunene virker ikke svære at drive sammen.
Men hver gang, de kommer tæt på, slipper de væk.
Leo får næsten fat i en, men de er nærmest umulige at holde på.
De er lynhurtige.
Det her fungerer ikke.
Leo har ikke andre muligheder end at finde øens rolige, indre vige.
Her lever en gammel, forvist strandherre.
Det er lidt af et sats, men Leo vil se, om han kan få ham til at hjælpe.
Det er ikke en god idé at vække en fuldvoksen søløvehan fra dens lur.
Men når Leo vil have venner, kan han være ret overbevisende.
Utroligt nok får Leo ham med på jagten.
Hvad Leo ikke ved om den gamle han er…
at når det gælder om at fange tun, er han en legende.
De to unge søløver svømmer forrest,
mens mesteren holder afstand.
Leo og hans partner jager tunene rundt i vigen,
og den gamle mester blokerer udvejen.
Han er ikke hurtig, men han er klog.
Han ved, at tunene er hurtige, men snart bliver trætte.
Til sidst begynder de at udse sig en fisk.
Endelig løber tunen tør for kræfter og vand.
De unge trækker sig
og lader den gamle ekspert vise dem, hvordan man håndterer de store fisk.
Nu kan Leo få de muskler, han skal bruge.
Og takket være den gamle strandherre
har han lært, at ikke alle voksne hanner er fjendtlige.
Leo må beslutte, hvilken slags hansøløve han vil være.
Vulkanen er vågnet og har skudt flydende sten ud over øen.
Da den 1100 grader varme lava flyder ud i havet,
fordamper vandet øjeblikkeligt.
Der er ild i Fernandina.
Leo er tvunget til at rejse videre.
En hjemløs søløve i voksealderen.
Der er gået tre år, og Leo er nu syv år gammel.
Hans rejser blandt Galápagosøerne har ført ham fra døde vulkaner
til lavaudbrud og endnu mere,
men han har aldrig oplevet det gode ved vulkansk aktivitet…
før i dag.
Varme gasbobler fra flydende magma siver op gennem havbunden.
Lavaklipperne i området var fyldt med bobler, da de blev afkølet,
så de har en unik, grov overflade.
Perfekt at gnide sig op mod.
Leo finder en gruppe hunner, der byder ham velkommen i deres spa
og gladeligt viser ham eksfolieringens kunst.
Da de er blevet godt forkælet,
svømmer Leo med dem til deres hjemø.
Det lave vand minder Leo om hans gamle hjem.
Denne prægtige, udslukte vulkan er Beagle-øen.
Dens afskærmede sandstrand gør den perfekt til søløver.
Leo har fået jackpot.
En strand fuld af hunner.
Endelig et fællesskab, han kan være med i.
Men hvor end der er en rar strand, er der en strandherre et sted.
Og jo rarere strand, desto større strandherre.
Hov. Det var ikke gået op for Leo, at der ville være konkurrence her.
Han er meget underlegen.
Men han har fået en idé.
Måske ikke den bedste idé, men den er bedre end alternativet.
Én ting er sikker:
Den store strandherre kan ikke komme herop.
Han venter bare dernede.
Et kort øjeblik troede Leo, han havde fundet noget.
Men han må se sandheden i øjnene.
Han kan endnu ikke konkurrere med strandherren.
Og indtil han kan,
får han aldrig sit eget fællesskab.
Han lister stille væk.
Han skal bare finde ud af, hvordan han kommer ned herfra…
Uden at vække I-ved-nok-hvem.
Det er nok bedre bare at tage bagvejen.
Det er ikke så elegant,
men det fungerer.
Forvist for anden gang i sit liv.
Leo svømmer nordpå, mod de fjerneste øer i øgruppen.
Det kan tage søløver flere dage at krydse åbent hav.
Men selv herude, i det enorme, blå tomrum, er der små lommer af liv.
En kugle af Stillehavs-sardiner.
Det er en perfekt mulighed for Leo, hvis han vil være større.
De skiftende former og farver er fortryllende…
og Leo jagter kun skygger.
Heldigvis kommer en omvandrende flok søløver forbi og hjælper.
Det er et organiseret kaos,
når de svømmer gennem kuglen fra alle sider…
og driver fiskene mod hinanden.
Endelig får Leo det måltid, han har brug for.
Disse kugler er flygtige
og varer sjældent særligt længe.
Leo svømmer væk med maven fuld af sardiner
og ser de andre flyde i overfladen.
De er langt fra kysten og kan ikke varme op efter dykket,
så de stikker lufferne op ad vandet og bruger dem som solpaneler.
Det er bestemt…
kreativt.
Men Leo gider ikke.
Han fortsætter mod nord, så langt han kan.
Han så en ø i horisonten.
Darwin. Den fjerneste del af Galápagosøerne.
For Leo er det verdens ende.
Søløver kan ikke blive på havet for evigt.
De er nødt til at få varmen på land.
Det er ufatteligt svært at time springet.
Hvis det går galt, kan man blive knust mod klipperne.
Mirakuløst har han fundet en klippehylde, hvor han endelig kan hvile sig.
Darwin Islands nærmeste nabo, Wolf Island, gemmer på en mørk hemmelighed.
Maskesuler kan flyve lange distancer over havet
for at parre sig her…
Men det kan de små fugle her ikke.
De er strandet her,
og den golde øs sparsomme planteliv er ikke nok til at brødføde dem.
Derfor er de tvunget til desperate løsninger.
Det er vampyrfinker.
De lever af blodet fra de maskesuler, der bygger rede her.
Deres fjerne forfædre åd kun parasitter fra sulernes fjer.
Sulerne høstede fordel af den service, så de tolererede de mindre fugle.
Men på et eller andet tidspunkt forvandlede isolation og evolution
disse små sangfugle til blodsugende rovdyr.
Disse nordlige øer har ikke givet Leo andet end stejle klipper
og brusende bølger.
Han har intet andet valg end at fortsætte sin rejse.
I løbet af de næste par år
udforsker Leo hvert et hjørne af Galápagosøerne.
Alle dyrene…
og magien.
Hans livslange rejse har lært ham mange ting,
men der mangler stadig det vigtigste…
Et hjem.
Det er ti år siden, Leo forlod sin hjemlige strand
og sin mor og Maya.
Nu er han en fuldvoksen han,
der stadig søger efter sin plads iblandt øerne her.
Endnu en gold ø med truende klipper og ingen strande.
Leo har set alt muligt og er forberedt på hvad som helst.
Han er ældre og klogere nu, mere selvsikker.
Og villig til at løbe større risici.
Der er en strøm i denne tunnel, der trækker ham derind.
Måske fører den et sted hen.
Der er en åbning.
En hemmelig strand.
Det virker som et paradis.
Men nu ved han, at skinnet bedrager.
Ja, denne strand er allerede taget.
Men Leo er ikke længere en skræmt, ung søløve.
Han er lige så stor som denne strands herre.
Endelig har den gamle strandherre fået nok.
Leo følger ham ud.
Efter flere års søgen…
fra den ene ende af Galápagosøerne til den anden,
har Leo endelig fundet et hjem.
Hans mor, Luna, som fremmede hans eventyrlyst…
tog sig af ham og lærte ham alting…
ville være stolt af den strandherre, han er blevet.
Med tiden vil her komme flere søløver,
og de behøver ikke at frygte hajer…
Ikke så længe, Leo patruljerer farvandet.
Hunnerne og ungerne her vil være trygge og sikre.
Leo har overvundet alle forhindringer på sin utrolige odyssé.
Nu er han klar til at føre an.
Og opfostre sin egen familie på sin egen strand.
Dette er hans belønning. Det er hans øjeblik.
Dette er hans hjem.
Se lige det der. Det er nok det vildeste, jeg har filmet.
Tekster af: Søren B. Lykke