Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Kauan sitten
joukko merileijonia teki poikkeuksellisen matkan.
Amerikan länsirannikolta Tyynellemerelle.
Ne löysivät paratiisin.
Se oli kaukana muusta maailmasta,
tulen ja veden muovaama.
Jokaisella saarella oli oma luonteensa,
ja jokaisella niistä eli ainutlaatuinen joukko
tänne sattumalta ajautuneita.
Ja pinnan alla oli ainutlaatuinen vedenalainen maailma.
Nyt niiden merileijonien jälkeläiset
ovat näiden aaltojen herroja.
Eräänä iltana hiljaisella rannalla
rantaan tulee nuori naaras Luna.
Tämä on sen kotisaari,
turvapaikka sekä sille että sen vastasyntyneelle poikaselle
Leolle.
Merileijonat synnyttävät yleensä yhden poikasen kerrallaan.
Lunalle Leo on tärkein maailmassa.
Emo pysyy poikasen vierellä ensimmäisen viikon ajan,
ja ne oppivat tuntemaan toistensa äänen ja tuoksun.
Tämä pieni yhdyskunta koostuu lähes pelkästään naaraista ja poikasista.
Rannan isäntää lukuun ottamatta.
Se on täällä pomo.
Urokset taistelevat naaraista,
ja tässä on tämänhetkinen raskaan sarjan mestari.
Poikasilla on pienestä pitäen oma luonteensa,
joka määrittää, millaisia niistä tulee.
Poikaset pysyttelevät ensimmäiset päivät emon lähellä.
Leo on kuitenkin innokas tutustumaan asioihin itse.
Esimerkiksi painovoimaan.
Kun se oppii kävelemään, mahdollisuudet ovat loputtomat.
Tärkeintä on oppia löytämään oma emo.
Ei. Väärä emo.
Tämä on oikea.
Leo kasvaa nopeasti
emon ravitsevan maidon ansiosta.
Luna päättää, että Leo on valmis ensimmäiseen testiin.
Rannan isäntä katsoo, että reitti on selvä.
Maalla poikasilla on turvallista, vedessä ei.
Rannikolla partioivat hait.
Ne ajoittavat vierailunsa juuri hylkeiden lisääntymiskauteen.
Kun uros antaa luvan,
Leo voi mennä ensi kertaa veteen.
Miksi teemmekään tämän?
Tämä on poikasen ensimmäinen siirtymäriitti.
Uimakoulu.
Luna pysyy poikasen vierellä koko ajan.
Hylkeenpoikanen oppii uimaan viikon sisällä syntymästä.
Se on huikea saavutus.
Ehkä Leostakin tulee vielä suuri ja urhea rannan isäntä.
Sitten kuivataan.
Hiekalla.
Ei sovi kaikille.
Leo suoriutui tänään loistavasti.
Nukkumaanmenoaikaan alkaa upea valoshow.
Galápagossaaret ovat niin kaukana muusta maailmasta,
että tähdet näkyvät täällä kirkkaammin kuin lähes missään muualla.
Seuraavana aamuna Leo seuraa Lunaa vesirajaan.
Nyt ei kuitenkaan ole uimakoulua.
Tämä emon pitää tehdä yksin.
Aikuisille hylkeille jokainen rannalla vietetty päivä on päivä ilman ruokaa.
Lunan on lähdettävä merelle, jotta se saa ruokaa ja voi tuottaa maitoa.
Leon on jäätävä rannalle.
Leo ei ole ennen ollut yksin.
Ehkä noista saisi seuraa.
Taskurapuja.
Kuulostavat kivoilta.
Mihin menet?
On vaikeaa saada ystäviä.
Merileguaani.
Voisiko se olla Leon…
Ei edes tervehtinyt.
Löytääkö Leo koskaan ystävää?
Kaukana merellä Luna keskittyy yhteen asiaan.
Kalaan.
Sen seurana on muita nälkäisiä merileijonia.
Yhdessä ne muodostavat metsästäjien eliittijoukon.
Ne käyttävät suunnitelmaansa suojaisaa poukamaa.
Luna on kokenut metsästäjä ja asettuu joukon kärkeen.
Hylkeet ajavat kaloja kohti poukamaa,
mutta niiden on vahdittava selustaansa. Ne eivät ole ainoat saalistajat.
Mustapilkkahaita.
Joukon hännillä tulevien merileijonien on pidettävä niitä silmällä
ja hoidettava tämä nopeasti.
Etujoukko alkaa jo saavuttaa matalikon, ja kalat menevät paniikkiin.
Ne ovat ansassa.
Nyt paikalle tulee kolmaskin joukko.
Ruskopelikaaneja.
Merirosvoja.
Merileijonat koettavat karistaa hait kannoiltaan.
Pelikaanit tulevat kalojen kimppuun
juuri ennen kuin merileijonat saavat ne ajettua rannalle.
Merileijonat tekevät kaiken työn, ja pelikaanit varastavat saaliin.
Eikä Luna voi sille mitään.
Pelikaanit ryöstävät merileijonat.
Ne hotkaisevat kolme tai neljäkin kalaa kerralla.
Ahneuksissaan ne ryöstävät jopa toisiltaan.
Luna voi vain katsella tätä mässäilyä ällistyneenä.
Se ei kuitenkaan aio antaa varkaiden voittaa.
Kotisaarella
Leo harjoittelee kutsuhuutoa.
Naapurin poikanen Maya tulee tutkimaan asiaa.
Se ei ole ihan varma, läpäiseekö Leo hajutestin,
mutta pian poikaset lähtevät rannalle yhdessä.
Leo taisi viimein löytää ystävän.
Ystävän, joka on yhtä innostunut tutkimusretkistä.
Nämä kaksi ovat selvästi synnynnäisiä uimareita.
Ja kuten emonsa, myös Leo on lahjakas kalojen jahtaaja.
Merellä Luna etsiskelee uutta kalaparvea.
Metsästäjät kokoontuvat toiselle kierrokselle.
Nämäkö taas?
Antaa mennä.
Tällä kertaa merileijonat jättävät hait taakseen.
Ryhmän muodostelma on ensiluokkainen.
Pelikaanit kokoontuvat uuteen rynnäkköön.
Tällä kertaa hylkeet onnistuvat ajamaan kalat kauemmas kohti rantaa
ja työntämään linnut pois tieltä.
Viimein metsästäjät pääsevät nauttimaan kovan työnsä tuloksista.
Tämä on varsinainen buffet-pöytä.
Ei pelikaaneja tänne.
Anna se kala ja häivy.
Luna syö vatsansa täyteen.
Sillä on nyt kaikki tarvittava Leon ruokkimiseen
sekä vaikuttava voitto rosvoavista pelikaaneista.
Lunan lähdöstä on kaksi päivää.
Emon poissa ollessa Leo alkoi kokeilla rajojaan.
Se on matkalla toiselle puolelle saarta.
Hei, sinä siellä.
Täällä on hiukan kinkkistä saada ystäviä.
Älä lähesty muita emoja.
Leo uskaltautuu yhä kauemmas laavakivirannalle.
Huh. Onpa täällä kuuma.
Täytyy päästä varjoon.
Menisinkö uimaan?
Leo rakastaa merta.
Tämä ei kuitenkaan ole sen mukava kotiranta.
Kalliot ovat rosoisia, ja vuorovesi nousee.
Pian Leo on veden ympäröimä.
Uimakoulu ei valmistanut sitä tähän.
Kuohut vetävät sen mukanaan.
Viimein Leo pääsee rauhallisemmille vesille.
Juuri silloin aaltojen kohinan yli kuuluu huuto.
Leo tuntee äänen, mutta missä emo on?
Leo on uuvuksissa.
Se ei löydä emoa.
Siinä emo on.
Emo on tullut kotiin.
Leo on selvinnyt hienosti itsekseen.
Nyt Luna on saanut metsästysretkeltään ruokaa
ja voi ruokkia poikastaan tuoreella maidolla.
Lähes vuosi on kulunut,
ja Leon pieni mangrovesaari on muuttunut.
Sen synnyinrannasta on tullut kuhiseva kaupunki.
Sadat merileijonat ovat muuttaneet tänne muilta saarilta.
Paikka ei ole enää entisensä.
Luna tuo yhä lohtua, mutta on tullut eräs ongelma.
Rannan isäntä ei ole enää ystävällinen suojelija Leoa kohtaan.
Päinvastoin.
Leo ei ole enää pieni poikanen,
eikä se ole enää yhtä tervetullut naaraita täynnä olevalle rannalle.
Se ei ymmärrä, miksi rannan isäntä yrittää erottaa sen emostaan.
Ennen Leo ihaili urosta.
Luna on antanut Leolle loistavan alun elämään,
mutta nyt sen rooli päättyy.
Leo voi vielä leikkiä matalikoilla saaren ympärillä,
mutta lopulta sen on lähdettävä täältä.
Täällä se saa ainakin olla rauhassa rannan isännältä.
Toisin kuin useimmat merinisäkkäät,
merileijonat ottavat vauhtia etummaisilla evillään, eivät takaevillä.
Näin ne ovat vedessä uskomattoman ketteriä.
Tulevina vuosina nämä nuoret merileijonat hiovat taitojaan aikuisuutta varten.
Leo aloittaa tämän tutkimalla merta.
Paholaisen kruunu, muinaisen tulivuoren kraatterin jäänne,
on juuri sopiva kohde nuorelle seikkailijalle.
Leo on nyt nelivuotias,
eikä ole enää tervetullut entiselle kotirannalleen.
Naapurisaaren upeat merinäkymät auttavat unohtamaan sen.
Galapagosinmerileijona voi sukeltaa syvemmälle ja pitempään
kuin mikään muu merileijonalaji,
jopa 600 metrin syvyyteen.
Mitä syvemmälle Leo sukeltaa, sitä upeammat näkymät.
Napsijoita.
Putsariperhokaloja.
Jopa täpläpallokala.
Mikä parasta, Maya on tullut tervehtimään.
Se tuntee jo tämän saaren ja tietää, mistä voi löytää ystäviä.
Kaikki eivät kuitenkaan halua kaveerata.
Aina kannattaa yrittää.
No niin, nyt riittää. Kuka seuraavaksi?
Valkopilkkahaita.
Ne saalistavat öisin.
Päivisin ne haluavat vain lepäillä.
Nyt se ei onnistu,
koska kun merileijonat tahtovat leikkiä, ne leikkivät.
Tänään leikitään haijahtia.
Voinko tulla tähän?
Heippa. Löysinpäs.
Leo osaa varoa näykkimästä sitä päätä, jossa on hampaat.
Merileijonat.
Inhoan tätä leikkiä.
Kun Maya ei löytänyt täältä yhtään ystävää, se päättää palata kotiin.
Leo ei.
Molemmat tietävät, ettei rannan isäntä päästä sitä yhdyskuntaansa.
Leo hyvästelee lapsuudenystävänsä.
Se ei voi palata.
Vain mennä eteenpäin.
Leo nousee läheiselle saarelle.
Se on Española.
Täälläpä on vilkasta.
Ehkä täällä kuitenkin voi ottaa torkut ja kuivatella.
Muutamia tuttuja naamoja
ja muutamia uusia.
Leon kotona ei ollut galapagosinnaamiosuulia.
Eikä täällä ole hiekkarantoja, jollaisia Leo toivoi.
Nyt se kuitenkin tarvitsee vain nukkumapaikan.
Se ei tiedä, että täällä on muitakin kuin suulia.
Täällä on galapagosinalbatrosseja, joilla on lisääntymiskausi.
Tästä voi tulla ongelma.
Albatrossit pariutuvat iäksi, joten soidinmenot eivät ole vain teatteria.
Esitys voi kestää 20 minuuttia, ja siihen kuuluu nokankoputtelua,
kumartelua,
huojumista,
huutelua,
ja kaiken kruununa hiljainen huuto.
Lähes jokainen galapagosinalbatrossi tulee pesimään tälle saarelle.
Meteli on herkeämätön.
Se siitä levosta.
Koska ei voi palata kotirannalle,
Leo jatkaa mukavamman paikan etsintää.
Leon tavoin myös itse saaret tekevät omaa matkaansa.
Vulkaaninen aktiivisuus muuttaa saaria jatkuvasti.
Mistä tahansa saaresta voi joskus tulla Leon koti.
Viimein Leo löytää saaren, jonka rannikko on rosoinen ja paljas.
Aallokko kasvaa.
Yksi asia, jota Leo ei voi vastustaa,
on surffaus.
Äkkiä Leon seuraan liittyy toinen merileijona.
Sen mukana on muitakin nuoria.
Innostuneena Leo aloittaa leikin "nappaa merisiili".
Leikkiminen täällä voi kuitenkin käydä kalliiksi.
Leo vaistoaa jotain.
Karkuun.
Vähältä piti, mutta kaikki pääsivät pakoon.
Yli kolmemetrinen sysihai metsästää nuoria merileijonia.
Kun suojana ei ole aikuisia, Leo rohkaisee mielensä.
Ellei se voita pelkoaan, siitä ei ikinä tule rannan isäntää.
Muut seuraavat sitä.
Leo käy vastustamaan haita.
Se on oppinut valkopilkkahaiden jahtaamisesta,
että hait inhoavat sitä, kun niiden pyrstöä näykitään.
Se näyttää muille mallia.
Viimein hai vetäytyy. Se sai tarpeekseen.
Tiukan paikan tullen
Leo pystyi ottamaan ohjat ja vastustamaan haita.
Vain harvasta merileijonasta tulee oman yhdyskunnan johtaja,
mutta Leo osoittaa ainesta siihen.
Se jättää surffikaverinsa ja jatkaa matkaa yksin.
Nyt entistä voimaantuneempana.
Galápagossaarten vedet ovat maailman lajirikkaimpien joukossa,
ja niissä elää yli 500 eri kalalajia.
Yhdelle merileijonalle kalan pyydystäminen avovedessä on lähes mahdotonta.
On muitakin keinoja.
Jotkin kalat piileskelevät pedoilta kivenkoloissa.
Onneksi Leo on kärsivällinen.
Merileijonan viikset ovat nisäkäskunnan pisimmät,
ja niillä aistii pienimmänkin värähtelyn.
Tutkiessaan paikkoja Leo keksii jotain.
Puhaltamalla kivikkoon kuplia se voi ajaa kalat piiloistaan.
Sainpas.
Tämä on alku,
mutta se tarvitsee isompia saaliita, jos aikoo oman rannan herraksi.
Leo jatkaa eteenpäin.
Galápagosin saaristo levittäytyy laajalle alueelle.
Lähes 60 000 neliökilometriä.
Merileijonat joutuvat ylittämään pitkiä merimatkoja.
Leo on ehtinyt tutkia vasta muutamia paikkoja,
mutta saaria ja luotoja on yli sata.
Ja jokaisella on omat ainutlaatuiset erityispiirteensä.
Vastamuodostuneet saaret ovat pelkkää kiveä.
Vastajähmettynyttä laavaa, mihin elämän on vaikea asettua.
Vanhemmilla saarilla kasvit ovat ehtineet kasvaa
ja luoda monimuotoisia elinympäristöjä.
Saariston läntisellä laidalla on Fernandina,
saarista nuorin.
Se näyttää päälle päin melko tylyltä.
Veden alla on kuitenkin toisin.
Merivirtaukset tekevät näistä rannoista Galápagossaarten hedelmällisimpiä.
Vesi on niin kylmää, että täällä elää jopa pingviinejä.
Leo on nähnyt leguaaneja kotisaarella, mutta mitä ne täällä tekevät?
Merileguaani on maailman ainoa lisko,
joka on kehittynyt uimaan veden alla.
Se syö lähes yksinomaan levää.
Paikallinen koralliahven ei pidä siitä, että maaelikot
tulevat tänne rohmuamaan, mitä haluavat.
Tärvelemään toisten nurmikot.
Tämä peli ei vetele.
Hyvä on. Tämä riittää leguaanille.
Mutta nyt on Leon vuoro.
Leo tietää, miltä tuntuu, kun ei ole tervetullut.
Olet aika hyvä uimari.
Pitkän, hieman ärsyttävän sukelluksen jälkeen
leguaani palaa kiviselle kotisaarelleen.
Sinne on tullut monia muitakin.
Tuhansittain.
Leguaanien esi-isät olivat ensimmäisten joukossa näillä saarilla.
Ei mikään lämmin tervetulotoivotus.
Liskot aivastavat ulos suolaveden,
joka on kertynyt niiden kehoon sukellusretkillä.
Leo huomaa kivikossa luikertelevan muitakin saaren asukkaita.
Tarhakäärmeitä.
Niitä kerääntyy sadoittain.
Ne odottavat yhtä asiaa.
Vastakuoriutuneita leguaanivauvoja.
Kaikki tiet ovat tukossa.
Tämä on kammottava paikka.
Selviytyneet poikaset ovat turvassa aikuisten luona.
Fernandina on vastamuodostunut saari,
jonka sydämessä on aktiivinen tulivuori.
Tikittävä aikapommi.
Vulkaaninen aktiivisuus muovaa saarta jatkuvasti.
Karu laavakiviympäristö antaa Leolle myös mahdollisuuksia.
Rosoinen rannikko on täydellinen metsästysympäristö.
Nyt kun Leo on aikuinen, se on valmis suurempiin saaliisiin.
Paljon suurempiin.
Keltaevätonnikalaan.
Se voi painaa jopa 60 kiloa
ja pystyy uimaan 65 kilometrin tuntinopeudella.
Tuplasti Leoa nopeammin.
Juuri kun Leo luuli olleensa yksin,
toinen nuori aikuinen ilmestyy läheiseltä saarelta.
Se on innokas liittymään jahtiin.
Kumpikaan ei vaikuta tietävän, mistä kannattaisi aloittaa.
Tonnikalat näyttävät helpoilta saartaa.
Aina merileijonien lähestyessä ne kuitenkin livahtavat.
Leo melkein saa yhden, mutta kaloista on vaikea pitää kiinni.
Ne ovat niin nopeita.
Ei tämä onnistu.
Kun vaihtoehdot loppuvat, Leo vilkaisee saaren hiljaisiin poukamiin.
Täällä asuu vanha pois ajettu rannan isäntä.
Tämä on uhkapeliä, mutta Leo kokeilee, saisiko sen avuksi.
Täysikasvuisen uroksen herättäminen päiväunilta ei ole hyvä idea.
Leo kuitenkin osaa suostutella.
Ihme kyllä Leo saa sen houkuteltua mukaan jahtiin.
Leo ei tiedä, että tämä vanha uros
on legendaarinen tonnikalanpyytäjä.
Kaksi nuorempaa ui kärjessä,
ja maestro pitää perää.
Leo kumppaneineen ajaa tonnikaloja poukaman ympäri,
ja vanha mestari sulkee ulospääsytien.
Minkä se häviää nopeudessa, se voittaa älyllä.
Se tietää, että vaikka tonnikalat ovat nopeita, ne väsyvät nopeasti.
Lopulta merileijonat erottavat joukosta yhden kalan.
Viimein siltä loppuu virta ja vesi.
Nuoret väistyvät sivuun
ja antavat mestarin näyttää, miten näitä jättiläisiä käsitellään.
Leo saa lihasta, jota tarvitsee.
Kiitos vanhan herran,
se oppi, etteivät kaikki urokset ole vihamielisiä.
Leo saa itse päättää, millainen uros siitä kasvaa.
Tulivuori on herännyt ja sylkee sulaa kiveä saarelle.
Kun tuhatasteinen laava virtaa mereen, vesi haihtuu silmänräpäyksessä.
Fernandina on tulessa.
Leo joutuu taas lähtemään.
Varttuva merileijona vailla kotia.
Kolme vuotta on kulunut, ja Leo on nyt seitsemän vuotta.
Se on matkannut Galápagossaarilla kuolleilta tulivuorilta
laavapurkauksiin ja muuhun,
mutta se ei ole kokenut vulkaanisen aktiivisuuden hyvää puolta
ennen kuin tänään.
Merenpohjasta purkautuu kuumia kaasukuplia.
Laavakivi täyttyi kuplilla jäähtyessään,
mistä syntyi sen ainutlaatuinen karkea pinta.
Täydellinen rapsutukseen.
Leo löytää joukon naaraita, jotka kutsuvat sen kylpyläänsä
ja näyttävät ihonkuorinnan taidon.
Kun hoidot on tehty,
Leo seuraa naaraita niiden kotisaarelle.
Matalikot muistuttavat Leon vanhaa kotia.
Tämä upea sammunut tulivuori on Beagle Island.
Sen suojaisa hiekkaranta on täydellinen koti merileijonille.
Napakymppi Leolle.
Ranta täynnä naaraita.
Viimein yhteisö, johon se voi kuulua.
Mutta mukavilla rannoilla on aina jossain rannan isäntä.
Mitä mukavampi ranta, sitä isompi isäntä.
Oho. Leo ei odottanut, että täällä olisi kilpailijoita.
Tuolle se ei pärjää.
Se kuitenkin keksii jotain.
Ehkei paras idea, mutta parempi kuin toinen vaihtoehto.
Yksi asia on varma.
Iso uros ei pääse tänne.
Se odottelee tuolla alhaalla.
Hetken ajan Leo luuli löytäneensä jotain.
Totuus on kuitenkin karu.
Siitä ei ole vielä vastusta isolle urokselle. Ja ennen kuin on,
se ei ikinä saa omaa yhteisöä.
Aika poistua hiljaa.
Pitää vain keksiä, miten täältä pääsee alas
herättämättä tuota.
Ehkä parasta mennä takakautta.
Ei kovin sulavaliikkeistä,
mutta ajaa asian.
Leo on taas karkotettu.
Leo suuntaa pohjoiseen kohti saariston kaukaisimpia saaria.
Avomerimatkat voivat viedä päiviä.
Mutta täältäkin, siniseltä aavalta, löytyy elämää.
Tiheä sardiiniparvi.
Loistava tilaisuus Leolle, joka tahtoo kerryttää massaa.
Muodot ja värit vilisevät silmissä.
Pian Leo huomaa jahtaavansa varjoja.
Onneksi vaeltava merileijonajoukko tulee avuksi.
Järjestäytyneessä kaaoksessa
ne iskevät parveen joka suunnalta.
Ne ajavat kaloja toisiaan kohti.
Leo saa viimein tarvitsemansa aterian.
Tiiviit kalapallot ovat ohimenevä ilmiö,
eivätkä yleensä kestä kauaa.
Lähtiessään maha täynnä sardiineja
Leo huomaa muiden kelluvan pinnalla.
Kaukana rannasta ei pääse lämmittelemään sukelluksen jälkeen,
joten ne työntävät evänsä ulos vedestä kuin aurinkopaneelit.
Melkoisen
luovaa.
Leoa se ei kiinnosta.
Se jatkaa niin kauas pohjoiseen kuin pääsee.
Horisontissa näkyy saari.
Darwin. Galápagosin syrjäisin kolkka.
Leolle tämä on maailman reuna.
Merileijonat eivät voi olla merellä loputtomiin.
Niiden on lämmiteltävä rannalla.
Hypyn ajoittaminen on todella vaikeaa.
Väärä ajoitus voi aiheuttaa murskautumisen rantakiviin.
Kuin ihmeen kaupalla Leo löysi kielekkeen, jolla voi levähtää.
Darwinin lähin naapuri Wolf Island kätkee synkän salaisuuden.
Suulat voivat lentää pitkiä matkoja meren poikki tänne pesimään.
Nämä pikkulinnut eivät voi. Ne ovat jumissa täällä,
eikä karun saaren vähäinen kasvillisuus riitä elättämään niitä.
Niiden on pakko turvautua epätoivoisiin keinoihin.
Nämä ovat "vampyyrisirkkuja".
Ne käyttävät ravinnokseen täällä pesivien suulien verta.
Niiden kaukaiset esi-isät söivät vain suulien sulkapeitteen loisia.
Koska suulat hyötyivät palvelusta, ne sietivät pikkulintuja.
Jossain vaiheessa eristys ja evoluutio
muuttivat kuitenkin sirkkuset verta imeviksi lihansyöjiksi.
Pohjoiset saaret ovat tarjonneet Leolle vain kallioita ja rantatyrskyjä.
Sen on jatkettava matkaa.
Seuraavien vuosien aikana
Leo tutkii Galápagossaarten jokaisen sopukan.
Kaikki otukset
ja kaikki ihmeet.
Sen elämänmittainen matka on opettanut sille paljon,
mutta tärkein puuttuu yhä.
Koti.
On kulunut kymmenen vuotta siitä, kun Leo jätti kotirannan, emonsa ja Mayan.
Nyt se on täysikasvuinen uros,
joka etsii yhä paikkaansa saaristossa.
Taas karu saari, jolla on vain kallioita, ei hiekkarantoja.
Leo on nähnyt kaiken ja valmistautunut kaikkeen.
Se on nyt vanhempi, viisaampi ja itsevarmempi.
Se on valmis ottamaan riskejä.
Tämän tunnelin virtaus tuntuu vetävän sitä puoleensa.
Se voi johtaa jonnekin.
Tuolla on aukko.
Salainen ranta.
Näyttää paratiisilta.
Leo tietää nyt, ettei ensivaikutelmaan kannata luottaa.
Niinpä, ranta on jo varattu.
Leo ei kuitenkaan enää ole arka nuori merileijona.
Nyt se on yhtä suuri kuin tämä uros.
Lopulta vanha uros saa tarpeekseen.
Leo näyttää sille ovea.
Vuosien etsinnän jälkeen,
uituaan Galápagossaaret päästä päähän,
Leo löysi viimein kodin.
Sen emo Luna, joka tämän seikkailijan kasvatti,
hoivasi ja opetti parhaansa mukaan,
olisi ylpeä siitä, millainen isäntä Leosta on tullut.
Aikanaan tänne tulee lisää merileijonia,
eikä niiden tarvitse pelätä haita
niin kauan kuin Leo partioi täällä.
Naaraat ja poikaset ovat turvassa täällä.
Leo on voittanut matkoillaan kaikki haasteet.
Nyt se on valmis johtajaksi.
Kasvattamaan oman perheen omalla rannallaan.
Tämä on sen palkinto. Sen suuri hetki.
Tämä on sen koti.
Katsokaa tuota.
Villeintä, mitä olen koskaan kuvannut.
Käännös: Teija Kuivalainen