Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
För länge sen…
gav sig några sjölejon iväg på en enastående resa
från Amerikas västkust och ut i Stilla havet.
Det de fann var ett paradis,
isolerat från resten av världen
och format av eld och vatten.
Varje ö har sin egen unika karaktär
och varje ö är ett unikt hem för skeppsbrutna djur
som ödet har fört hit.
Under havets yta finns en under- vattensvärld som är olika alla andra.
I dag är det ättlingarna till de där första sjölejonen
som härskar i de här vattnen.
En kväll på en stilla strand
kommer den unga honan Luna iland.
Det här är hennes hemö,
en trygg hamn för både henne och hennes nyfödda kut.
Leo.
Sjölejon föder oftast en unge,
så för Luna är Leo det dyrbaraste i världen.
Hon stannar hos honom i en vecka
medan de lär sig varandras kall och doft, och knyter an.
Den här lilla kolonin består nästan bara av honor och ungar.
Förutom… strandens herre.
Han är boss och alfahanne.
Vuxna hannar slåss om honorna,
och den här killen är den nuvarande tungviktsmästaren.
Redan från början har varje unge sin egen personlighet
som kommer att forma dess framtid.
De flesta ungar håller sig nära mammorna den första tiden,
men Leo vill lista ut saker på egen hand,
som tyngdlagen.
När han lärt sig att gå, är möjligheterna oändliga.
Det viktigaste är att lära sig hitta mamma.
Näpp. Fel mamma.
Nu blev det rätt.
Dagarna går och Leo växer fort,
tack vare mammans näringsrika mjölk.
Snart bestämmer Luna att han är redo för sitt första prov.
Alfahannen ser till att kusten är klar.
Ungarna är trygga på land men inte i havet.
Hajar patrullerar kustvattnen.
De kommer på besök just när sälungarna föds.
När han ger klartecken,
då går det bra för Leo att gå ner i vattnet för första gången.
Varför gör vi det här?
Det här är sjölejonets första övergångsrit.
Simlektioner.
Luna är hela tiden vid hans sida.
Sjölejon kan simma en vecka efter de föds.
Det är en stor prestation.
Kanske Leo också kan bli strandens herre någon dag.
Dags att torka sig.
Med sandtekniken.
Det passar inte alla.
Leo klarade simlektionen med glans.
När det är läggdags börjar en otrolig ljusshow.
Galápagosöarna är så isolerade från resten av världen
att stjärnorna lyser klarare än nästan någon annanstans.
Nästa morgon följer Leo Luna till strandkanten.
Men det här är ingen simlektion.
Det är något hon måste göra ensam.
För vuxna är varje dag på land en dag utan mat.
Luna måste skaffa föda i havet så att hon har mjölk att ge.
Leo har inget val. Han måste stanna kvar på land.
Leo har aldrig varit ensam förut.
Kan han leka med de här krabaterna?
Ullhandskrabbor.
Det låter trevligt.
Vart ska du?
Det är svårt att skaffa vänner.
En leguan.
Han kanske kan bli Leos…
Han sa inte ens hej.
Kommer han någonsin få en vän?
Långt ute till havs har Luna bara ett mål.
Fisk.
Hon har följe av fler hungriga sjölejon.
Tillsammans blir de en elitjaktstyrka.
Det finns en dold bukt där de ska verkställa sin plan.
Hon är erfaren,
så Luna går i täten för flocken.
De driver fisken mot bukten,
men de måste se sig om ryggen.
Det finns fler rovdjur här i dag.
Svartfenade revhajar.
Sjölejonen längst bak i gruppen måste hålla koll på hajarna
och snabbt avsluta jakten.
Längst fram blir vattnet grundare och fisken börjar få panik.
En fälla.
Nu ansluter sig en tredje grupp.
Bruna pelikaner.
Sjörövare.
Sjölejonen gör en framstöt för att utmanövrera hajarna.
Då roffar pelikanerna åt sig fiskarna
precis innan sjölejonen får upp dem på stranden.
De lät sjölejonen göra jobbet och nu sveper de ner och stjäl bytet.
Det finns inget Luna kan göra.
De snor åt sig allt.
De här typerna kan svälja tre eller fyra fiskar på en gång.
De är så giriga att de försöker råna varandra.
Luna kan bara se på.
Lamslagen av girigbukarna.
Men hon tänker inte låta tjuvarna vinna.
Hemma på ön…
jobbar Leo på sitt brölande.
Grannungen Maya blir nyfiken.
Hon är inte säker på att Leo klarar doftprovet,
men innan man vet ordet av beger de sig ner till stranden.
Leo har äntligen hittat en vän.
Någon som gillar att utforska lika mycket som han.
Det är uppenbart att de båda är ämnade för havet.
Och precis som sin mamma är Leo en fena på att driva fisk.
Ute till havs söker Luna efter ännu ett fiskstim för gruppen.
Jaktlaget gör ett andra försök.
De typerna igen?
Spelet börjar.
Sjölejonen utmanövrerar hajarna.
De simmar i perfekt formation.
Pelikanerna samlas för ännu ett överfall.
Den här gången föser sjölejonen fisken längre upp på stranden
och sjasar bort pelikanerna.
Äntligen kan de ihärdiga jägarna få njuta av sin vinst.
En riklig buffé för Luna och vännerna.
Inga pelikaner vid bordet.
Ge hit fisken och stick iväg.
Luna äter allt hon orkar.
Det räcker gott för att mata Leo,
plus att det var en imponerande seger över pirat-pelikanerna.
Luna har varit borta i två dagar.
Under tiden tänjer Leo på gränserna.
Han är på väg till andra sidan ön.
Hej, där uppe!
Ja, här blir knepigt att få vänner.
Gå inte fram till de andra mammorna!
Leo vågar sig ännu längre ut på lavaklipporna.
Puh! Det är hett här ute.
Han måste bort från solen.
Kanske ett dopp?
Leo älskar havet.
Men detta är inte hans mysiga strand.
Det är vassa klippor och tidvattnet är på väg in.
Snart är han omringad av vatten.
Simlektionerna förberedde honom inte på det här.
Det skummande vattnet drar ner honom.
Leo tar sig äntligen till lugnare vatten.
Och just då hörs ett kall över vågornas brus.
Han känner igen rösten, men var är hon?
Han är så utmattad.
Han förstår det inte.
Där är hon.
Mamma har kommit hem.
Leo har varit otroligt duktig och klarat sig själv.
Nu har Luna ätit upp sig efter jakten
och har gott om mjölk att mata honom med.
Nästan ett år har gått
och Leos lilla mangrove-ö är förändrad.
Bakvattnet där han föddes har förvandlats till en livlig stad.
Hundratals nya sjölejon har flyttat hit från andra öar.
Livet är inte som förr.
Luna är fortfarande en tröst, men han har ett nytt problem.
Den senaste tiden är alfahannen inte Leos vänliga beskyddare.
Snarare motsatsen.
Leo är ingen liten unge längre,
så han blir allt mindre välkommen på en strand full med honor.
Men varför skiljer alfahannen honom åt från hans mamma?
Han som såg upp till honom.
Luna har gett honom den bästa starten i livet,
men hennes roll är snart över.
Leo kan leka i vattendragen runt ön,
men det kommer en tid när han måste ge sig iväg.
Här nere slipper han åtminstone alfahannen.
Olikt de flesta marina däggdjur
använder de sina främre simfötter för att ta sig fram, inte de bakre.
Det gör dem väldigt smidiga i vattnet.
Under åren som kommer,
finslipar de unga sjölejonen sin skicklighet inför vuxenlivet.
Och för Leo börjar det med att utforska havet.
Djävulens krona är resterna av en gammal vulkan,
och en idealisk destination för en äventyrare i exil.
Leo är nu fyra år gammal
och är inte längre välkommen på stranden som var hans hem.
Men de slående spektaklen vid grannön distraherar honom.
Galápagos sjölejon kan dyka djupare och under längre tid
än några andra sjölejonsarter.
De kan nå ett djup på nästan 600 meter.
Ju djupare Leo dyker, desto härligare blir synerna.
Snapperfiskar.
Barberarfiskar.
Till och med en blåsfisk.
Men bäst av allt, Maya har kommit förbi för att hälsa på.
Hon känner redan till ön och hon vet var man kan hitta vänner.
Problemet är att inte alla vill vara vän med dem.
De kan ju ändå försöka.
Nu räcker det. Nästa!
Årfenhajar.
De jagar på natten.
Under dagen vill de bara vila.
Men det kan de glömma,
för när sjölejon vill leka, leker de.
Dagens lek heter: "jaga haj".
Får jag plats här?
Hej. Jag hittade dig.
Leo vet att han bara ska ta ett tjuvnyp i den här änden, inte den med tänderna.
Sjölejon.
Jag hatar den här leken.
Efter att ha skaffat noll vänner, vill Maya bege sig hemåt.
Men inte Leo.
De vet att vid hans ålder
släpper alfahannen inte in honom i kolonin.
Han tar farväl av sin barndomsvän.
Leo kan inte vända om, bara gå vidare.
Leo drar sig upp på en närliggande ö.
Española.
Det är rätt stojigt här.
Men han kan nog ta en tupplur och värma sig efter dyket.
Några välbekanta nunor
och några nya.
Där Leo kommer från finns inga nazcasulor.
Och det är inte sandstranden som Leo hoppades på.
Men just nu behöver han bara en plats att sova.
Det han inte vet är att det finns mer än sulor här.
Galápagosalbatrosser. Och det är parningssäsong.
Det kan bli ett problem.
Fåglarna parar sig för livet, så ritualen är inte bara för syns skull.
Den kan ta hela 20 minuter
och innehåller näbbklappning…
bugande,
gungande,
trumpetande
och dessutom det tysta skriket.
Nästan alla galápagosalbatrosser i världen kommer till just den här ön.
Ljudet är obarmhärtigt.
Där rök vilan.
Eftersom han inte kan vända hemåt,
söker sig Leo vidare till en gästvänligare plats.
Precis som Leo gör Galápagosöarna sin egen resa.
Den ständiga vulkaniska aktiviteten gör att de förnyas och förändras.
Och vilken som helst av dem kan bli Leos hem en dag.
Till slut hittar Leo en ö med en karg och öppen kust.
Nu brusar vattnet upp.
Om det finns nåt Leo inte kan motstå
så är det att surfa.
Ett nytt sjölejon dyker upp ur det blå.
Han har med sig andra unga hannar.
Med humöret på topp
börjar Leo leka "fånga sjöborren".
Men i de här reven kan lekar bli dyrköpta.
Leo känner på sig något.
Fly!
Det var nära ögat, men alla lyckades fly.
En tre meter lång galápagoshaj jagade de unga sjölejonen.
Ingen vuxen skyddar dem, så Leo tar initiativet.
Om han inte kan kuva sin rädsla blir han aldrig alfahanne.
De andra följer efter.
Leo tänker utmana hajen.
Han har lärt sig av årfenhajarna vid Djävulens krona…
att hajar avskyr när man biter i deras känsliga stjärtfena.
Han lär ut knepet.
Hajen drar sig undan.
Den har fått nog.
När det hettade till
kunde Leo möta utmaningen och utmana hajen.
Få sjölejon blir alfahannar,
men Leo visar att han kan ha det som krävs.
Han lämnar surfarkompisarna och fortsätter sin färd, ensam.
Men nu känner han sig starkare.
Vattnen runt Galápagosöarna är några av de rikaste på jorden,
med över 500 fiskarter.
För ett ensamt sjölejon är det nästan omöjligt att fånga fisk i öppet vatten.
Men det finns andra sätt.
Några fiskar gömmer sig i skrevor på havsbotten.
Som tur är har Leo tålamod.
Sjölejon har de längsta morrhåren av alla däggdjur.
De känner av pyttesmå vibrationer.
Leo nosar runt och inser något.
Om han blåser bubblor mot stenarna
dyker fiskarna fram ur sina gömställen.
Fick dig!
Det är en bra start,
men han behöver större byten om han ska bli alfahanne.
Leo simmar vidare.
Galápagosöarna är utspridda över ett enormt område.
59 600 kvadratkilometer.
Sjölejonen gör långa färder till havs.
Så här långt har Leo bara utforskat ett fåtal platser,
men det finns över hundra öar, skär och klippor i ögruppen.
Varje ö har särdrag som gör den unik.
Nyformade öar är bara karga klippor.
Nyligen avsvalnad lava där livet har svårt att få fäste.
På äldre öar har växter etablerats,
med frodiga och varierade miljöer.
Ytterst till väster i ögruppen ligger Fernandina,
den yngsta ön av dem alla.
Den ser ganska ogästvänlig ut ovanför ytan.
Men under vattnet sjuder det av liv.
Djupvattenströmmar gör kusten till en av de mest produktiva
runt hela Galápagosöarna.
Vattnet är så kallt att till och med pingviner lever här.
Leo har sett såna här leguaner på sin hemö, men vad gör de här nere?
Galápagos havsleguaner är de enda ödlorna på jorden
som har utvecklats att simma under vatten.
De äter nästan bara alger.
Men traktens frökenfiskar uppskattar inte landvarelserna
som kommer ner hit och bara tar för sig hur som helst.
De sliter upp deras grönytor,
och det tänker de inte tillåta!
Okej, då. Leguanen har fått nog.
Men nu är det Leos tur.
Leo vet hur det är att inte vara välkommen.
Du simmar rätt bra, vet du det?
Efter en lång, lite irriterande dykning,
återvänder leguanen till hemklippan.
Många andra håller till här.
Tusentals av dem!
Deras föregångare hörde till de första djuren som kom hit.
Leo får inte precis en varm välkomst.
Ödlorna nyser ut saltvattnet
som samlats i deras kroppar under dykturerna.
Leo lägger märke till andra invånare som tyst ringlar sig fram över stenarna.
Ormar.
Hundratals samlas här.
De väntar på en enda sak.
Nykläckta leguanungar.
Ingen riktning är fri.
Det är en gruvlig plats.
De små som klarar sig fram,
är trygga hos de vuxna.
Fernandina är en ung ö,
och i dess centrum står en aktiv, sjudande vulkan.
En tickande bomb.
Den ständiga vulkaniska aktiviteten formar hela tiden om dess landskap.
Men de karga klipporna skapar en möjlighet för Leo.
Den klippiga, ojämna kusten är en perfekt jaktmark.
Och nu när han är vuxen kan Leo sätta sikte på större byten.
Mycket större byten.
Gulfenad tonfisk.
De kan väga uppemot 60 kilo
och kan färdas i över 60 km i timmen.
Dubbelt så fort som sjölejon.
Men just som Leo trodde att han var ensam här ute,
dyker ett annat ungt sjölejon upp från en närliggande ö,
och han är pigg på att jaga med Leo.
Ingen av dem verkar veta hur de ska tackla det här.
Tonfiskarna verkar lätta att fösa ihop,
men varje gång de kommer nära, slinker de igenom.
Leo är nära att få napp, men de är nästan omöjliga att hålla kvar.
De är så snabba.
Nämen, det här gick ju inte.
När alternativen tar slut, tar sig Leo till den stilla bukten.
Där lever en förvisad, äldre alfahanne.
Det är lite av en risk,
men Leo tänker fråga honom om hjälp.
Att väcka en fullvuxen hanne från en tupplur är ingen bra idé.
Men när Leo vill bli vän så är han svår att stå emot.
Otroligt nog övertygar Leo honom om att ansluta sig till jakten.
Det Leo inte vet om den gamla hannen…
är att när det gäller tonfiskjakt är den gamle en legend.
De två yngre sjölejonen simmar först ut,
medan mästaren simmar bakom.
Leo och hans partner jagar tonfisken runt bukten,
medan mästaren blockerar utvägen.
Det han saknar i hastighet, tar han igen med list.
Han vet att tonfiskar är snabba men tröttnar fort.
Till slut väljer de ut en fisk.
Tonfisken får slut på energi och vatten.
Ungdomarna går åt sidan
och låter proffset visa dem vad man gör med bjässefisken.
Leo kan bättra på muskelmassan.
Tack vare den gamle lär han sig att inte alla hannar är fientliga.
Det är upp till Leo vilken sorts hanne han vill bli.
Vulkanen har vaknat och spyr ut lava över ön.
När den tusengradiga lavan flyter ut i havet avdunstar vattnet.
Fernandina brinner.
Och Leo måste dra vidare igen.
Ett växande sjölejon utan hem.
Tre år har gått, och Leo är sju år gammal.
Hans färd genom Galápagosöarna har gått från döda vulkaner
till lavautbrott och mer,
men han har aldrig upplevt det sköna med vulkanaktivitet…
förrän i dag.
Varma gasbubblor från smält magma sipprar upp från havsbotten.
Lavastenarna i området fylldes med bubblor när de svalnade,
vilket ger dem en grov yta.
De är perfekta att klia sig mot.
Leo hittar en grupp honor som välkomnar honom till spat
och visar honom hur man exfolierar.
När de har lyxat klart
följer Leo med dem till deras hemö.
Vattnen här påminner om Leos gamla hem.
Den här undersköna, slocknade vulkanen heter Isla Beagle.
Dess skyddade sandstrand är en perfekt boplats för sjölejon.
Leo har fått storvinst!
En strand full av honor.
Äntligen en bosättning där han kan höra hemma.
Men där det finns en fin strand, där döljer sig en alfahanne.
Och ju finare stranden är, desto större är herren över den.
Oj! Leo insåg inte att det fanns konkurrens.
Han är inte i samma viktklass.
Men han har en idé.
Kanske inte den bästa, men bättre än alternativet.
En sak är då säker,
den där alfabjässen kan inte ta sig hit upp.
Han bara väntar där nere.
En kort stund trodde Leo att lyckan var hans.
Men en sak är säker.
Han kan inte tävla mot någon alfahanne än.
Och innan han kan det,
kan han inte bo i en koloni.
Dags att smita iväg.
Han måste bara lista ut hur han ska ta sig ner härifrån…
utan att väcka ni-vet-vem.
Det är nog bäst att gå ut bakvägen.
Det är inte elegant,
men det får jobbet gjort.
Bannlyst för andra gången i sitt liv.
Leo vänder sig norrut,
mot de mest avlägsna öarna i ögruppen.
Korsningar på öppet hav kan ta sjölejon flera dagar.
Men till och med här ute i det öde havet finns det liv.
En betesboll med stillahavssardiner.
Det är ett perfekt tillfälle för Leo, som vill lägga på sig.
De föränderliga formerna och färgerna är förtrollande.
Leo märker snart att han jagar skuggor.
Som tur är dyker en flock sjölejon upp för att hjälpa till.
Det är organiserat kaos
när de tar sig in i betesbollen från alla håll…
och föser fisken till varandra.
Leo får sitt välbehövliga skrovmål.
Betesbollar är flyktiga skådespel
och varar sällan länge.
När han har fått magen full av sardiner,
märker Leo att de andra flyter på ytan.
De är långt från land och kan inte sola efter dyket,
så de sträcker upp simfötterna ur vattnet som solpaneler.
Det är definitivt…
kreativt.
Men Leo känner inte för det.
Han fortsätter norrut så länge han orkar.
Han har sett en ö vid horisonten.
Darwin. Galápagosöarnas mest avlägsna region.
Detta är världens kant för Leo.
Sjölejon kan bara vara kvar ute till havs en viss tid.
De måste värma upp sig på land.
Det är otroligt svårt att tajma hoppet.
Om han gör ett misstag kan han krossas mot klipporna.
Mirakulöst nog har han hittat en klippkant där han äntligen får vila.
Darwinöns närmaste granne, Isla Wolf, har en mörk hemlighet.
Nazcasulorna kan flyga långa avstånd över havet
för att para sig här…
Men det kan inte de här småfåglarna.
Det är fast här,
och den knappa vegetationen på den ensliga ön räcker inte till.
De tvingas ta till desperata åtgärder.
Det här är vampyrtangaror,
och de dricker blod från häckande nazcasulor.
Deras avlägsna föregångare tros bara ha ätit sulans parasiter.
Eftersom det gjorde sulorna gott, tolererade de småfåglarna.
Men någonstans på vägen gjorde isoleringen och evolutionen
att sångfåglarna förvandlades till blodsugande karnivorer.
De här nordligaste öarna har bara gett Leo steniga klippor
och våldsamma vågor.
Han har inget val, han måste fortsätta sin färd.
Under många år
utforskar Leo varje hörn av Galápagosöarna.
Alla dess djur…
all dess magi.
Hans livslånga upptäcktsresa har lärt honom så mycket,
men ändå saknar han det viktigaste…
Ett hem.
Det har gått tio år sen Leo lämnade sin hemstrand,
sin mamma och Maya.
Nu är han en fullvuxen hanne,
som söker sin plats i övärlden.
Ännu en öde ö med hotfulla klippor och utan stränder.
Leo har sett allt och är förberedd på alla scenarier.
Han är äldre och klokare, med större självförtroende.
Han är villig att ta större risker.
Det finns en ström i tunneln som drar in honom.
Den kanske leder någonstans.
En öppning.
En hemlig strand.
Det verkar som ett paradis.
Men vid det här laget vet han att inte lita på det första intrycket.
Det så klart, stranden är redan tagen.
Men Leo är inte ung och lättskrämd längre.
Och nu är han lika stor som den här alfahannen.
Äntligen, den gamla alfahannen har fått nog.
Leo avvisar honom.
Efter att ha letat i åratal…
från en ände av Galápagosöarna till den andra,
har Leo äntligen hittat ett hem.
Hans mamma Luna, som närde hans äventyrlighet…
som tog hand om honom och lärde honom så väl…
hade varit stolt över den alfahanne som han blivit.
Fler sjölejon kommer att hitta hit
där de slipper vara rädda för hajar…
så länge Leo patrullerar vattnen.
Honorna och ungarna kan leva här i lugn och ro.
Leo har klarat varje utmaning på sin otroliga övärldsodyssé.
Nu är han redo att leda.
Och att få sin egen familj, på sin egen strand.
Det här är hans belöning. Hans tid.
Detta är hans hem.
Titta, bara.
Det är det galnaste jag filmat.
Översättning: Ingrid Berglund