Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NORTH SHORE, O'AHU – HAVAJ – 2007
Nejprve jsem se musela naučit přežít,
být schopná s nimi vydržet ve vodě.
Většina lidí, kdyby na ně plaval žralok,
by se okamžitě snažila dostat z vody.
Klipy na zádech.
Dokázala jsem zůstat ve vodě potom, co se na mě vrhl žralok,
takže jsem mohla pozorovat jejich přirozenost
a v tu chvíli jsem se začala učit
žraločí řeč.
Každý ví, kdo je Ocean Ramseyová.
- Ocean Ramseyová. - Ocean Ramseyová.
Nebojácná. Neohrožená.
Je ve zprávách. Obletěla svět.
- Jmenuje se Ocean? - Ano.
Ale nikdo nezná její příběh.
Chci zkoumat.
Chci posouvat hranice.
Jako bych k tomu byla stvořená.
Ty emoce a pouto, které cítím,
jsou ohromující.
Pro tohle žiju.
Nejsem blázen.
Moc dobře vím, co dokážou.
Ale žraloci jsou moje poslání.
Překonává bariéry. Vždycky se může něco pokazit.
Je považován za největšího velkého bílého žraloka
na celém světě.
Skočí do vody a zeptá se:
„Proč bych se měla bát?“
ZAŘÍKÁVAČKA ŽRALOKŮ
ZÁKAZ PLAVÁNÍ
NEBEZPEČNÉ POBŘEŽÍ SILNÝ PROUD
Vyrostla jsem na Havaji, což mě jako člověka formovalo.
Pozorovala jsem oceán a jeho různé barvy
a cítila sílu ve vlnách.
Jako malá jsem byla docela stydlivá.
Vážně tichá holka.
Rozhodně mě víc přitahoval
kontakt se zvířaty v přírodě
než se bavit s jinými lidmi.
Byla jsem dítě divočiny.
Když jsem v přírodě…
cítím spojení s něčím vyšším
a větším, než jsem já.
Žraloka jsem na vlastní oči viděla poprvé,
když mi bylo sedm nebo osm.
Proplul přímo pode mnou.
A v tu chvíli jsem měla na výběr.
Mám ho sledovat,
nebo je to něco, čeho bych se měla bát?
Chvíli jsem za ním plavala.
Byl to ohromný zážitek, bylo skvělé zažít tu přirozenou fascinaci.
A tohle okouzlení mě nikdy neopustilo.
Když jsem s nimi, cítím se nejvíc živá.
A není to adrenalin. Je to pocit napojení.
Tam se nejvíc cítím sama sebou.
Na žralocích je pro mě něco magnetického.
A vnímám, že proto jsem na tomhle světě.
Je to můj smysl a cíl.
K fotografování jsem se dostal díky surfování.
V mládí jsem si myslel, že budu fotografem surfařů.
Bohužel mi časem došlo,
že pokud se chci živit jako fotograf surfingu…
PODMOŘSKÝ FOTOGRAF
…musím se vzdát nejlepších dnů na surfování,
abych si vydělal peníze jeho focením.
Tak jsem si řekl: „Ou, to mě nenapadlo.“
Ale jako surfař, který vyrostl na Havaji, jsem měl ze žraloků hrůzu.
Bylo mi tak sedm, osm.
A došlo k celé řadě útoků žraloků.
A teď zprávy o posledním útoku žraloka na Oahu.
Ten žralok se vynořil zespodu.
Žralok zaútočil dvakrát, zasáhl mu ruku.
Není příjemné tady surfovat.
Ten strach se šířil celou komunitou
a celým mým dětstvím.
Pod nátlakem znepokojeného turistického sektoru
Havajské ostrovy založily speciální jednotku pro boj se žraloky.
Padlo kontroverzní rozhodnutí začít žraloky zabíjet.
Říkal jsem si: „Žralok je dobrý, jen když je mrtvý.“
Byl jsem dole v přístavu Hale'iwa.
Na rampách měli rozloženou spoustu žraloků tygřích.
Asi 20 nebo 30, a já ještě ty rybáře povzbuzoval.
Byl jsem vyděšený kluk.
Prostě jsem se bál.
Je to smutné, ale takhle jsem to vnímal, než jsem se s jedním ponořil.
A bylo to úplně jiné, než jsem čekal.
S kamarádem jsme začali dělat potápěčské kurzy...
snažili se lidi naučit víc o žralocích.
Pomohli jsme tady rozjet celou tu klecovou turistiku...
Což bylo tehdy vážně těžké,
protože lidé v komunitě se pořád dost báli.
Kamarádi se se mnou nebavili, protože mám rád žraloky.
Tvrdili: „Přivádíš do našeho rodného města monstra.“
Já na to: „Ne, nejsou to monstra. A byli tu před námi.
Musíme se naučit, jak s nimi žít.“
Takže to celé…
tak trochu připravilo půdu na moje setkání s Ocean.
Potkali jsme se v roce 2006.
Učila potápění.
Já byl kapitán na žraločím člunu.
První den říkala: „Jestli ode mě chcete získat certifikát,
musíte jít se mnou podívat se na žraloky do volné přírody.
Chci, abyste věděli, jací žraloci opravdu jsou.“
Okamžitě jsem si řekl: „Panebože, ta je úžasná.“
Když jsme se poznali, vzpamatovávala jsem se z dvouletého vztahu
a chtěla jsem být sama.
Říkal jsem si: „Nelíbím se jí. Je tichá.
Nechce se mnou mluvit.“
Musím se soustředit na žraloky.
Žraloci jsou moje poslání.
Tady na Havaji žije přes 30 různých druhů žraloků.
Většina z nich uplave pryč.
Ale žraloci tygří to rozhodně cítí jinak.
Nahoře jsou tmavší a mají překrásné pruhování.
Obvykle dorůstají nanejvýš do 5,5 metrů na délku.
Jsou ohromně zvědaví, chápaví a vnímaví.
Dokážou sníst skoro všechno.
Umí prokousnout želví krunýř a kosti.
- Tělo 60leté ženy… - Vůbec toho žraloka neviděla.
A krátkodobě umí vyvinout neuvěřitelnou rychlost.
Žralok tygří!
Lidé se jich vážně bojí.
A ten strach vychází z nepochopení.
Žraloci tu žijou nejméně 400 milionů let.
Sylvia patří k největším ochráncům oceánu.
Toto odhodlání z ní udělalo něco jako podvodní královnu,
říká se jí Její Hloubka.
Určitě to nejde pod vodou?
OCEÁNOGRAFKA
Jsou důležitou součástí fungování oceánu.
Jsem Kim Holland.
Jsem profesorem na Havajském institutu mořské biologie
a před 40 lety jsem tady založil skupinu pro výzkum žraloků.
MOŘSKÝ BIOLOG
Žraloci se vyvinuli jako vrcholoví predátoři.
Když vyřadíte žraloky,
vyvoláte řetězovou reakci ve zbytku potravinového řetězce.
Oceán potřebujeme. A potřebujeme zdravý oceán.
Potřebujeme, aby všechny části fungovaly,
tak jako fungovaly vždy, ještě než vůbec existovali lidé.
Pokud ekosystém narušíme,
nevíme přesně, jaký bude dopad, ale rozhodně nebude dobrý.
VÝZKUMNÍK ŽRALOKŮ
K nejhorším nepřátelům žraloků patří nevědomost.
Protože lidi znají část příběhu.
Nemáme protiváhu.
Nemáme představu o tom, jaký je jejich život.
Nechápeme, s jakými obtížemi se každý den potýkají.
To by příběh změnilo.
U Juana mě vážně zaujalo,
jak o žralocích mluvil.
Slyšela jsem v jeho hlase vášeň.
A do té doby
jsem nepotkala nikoho,
kdo by tyhle věci říkal.
Chytlo mě to za srdce.
Jo, jsem připravený.
A pak jsme se spolu každý den chodili potápět.
Je jako nádherné divoké zvíře,
které se snaží žít jako člověk.
Musíte se snažit držet krok.
Ale s Juanem to bylo super. Jako bychom tohle mohli dělat denně.
A byl tím stejně posedlý jako já.
Tehdy říkala: „Chci vidět žraloky.“
Pořád.
Byla to skoro posedlost.
Ale tady na Havaji
se lidi nejvíc zajímají o žraloky tygří,
protože jsou tak silní a tak rychle dokážou vzít život.
Lidi si asi neuvědomují,
kolik času jsme věnovali identifikaci oblastí,
kde je jistě můžeme pozorovat.
Byly to doslova tisíce ponorů…
jednu sezónu po druhé.
Když jsme uviděli žraloka, zapsali jsme GPS souřadnice,
jaký druh to byl,
kolik jich bylo.
Nacházeli jsme další a další…
a nakonec jsme objevili skoro dokonalé místo.
Hlavní důvod, proč jsou žraloci právě tady,
jsou asi silné konvergentní proudy.
Proud se v tomhle konkrétním bodě sbíhá
kvůli tvaru dna oceánu
a taky tvaru pobřeží.
Lidi věřili, že potřebují klec, protože žraloci jsou nebezpeční.
Ale tvůrci změn to právě zkoušejí trochu jinak.
Chci světu dokázat, že nejsou monstra.
To chci lidem ukázat.
Budu upřímný.
Měl jsem obavy. Nedával jsem je najevo,
ale rozhodně mi to nebylo vždycky příjemné.
Ale v tomhle je Ocean v našem vztahu rozhodně alfa.
A já s tím nemám problém.
Ona to řídila.
Já měl jenom natáčet.
Mají silnější kůži, ostřejší zuby a umí rychleji plavat.
Jak se jimi nenechat zaskočit?
Všechno jde tak rychle.
Vznáším se žralokovi doslova před tlamou.
V duchu si říkám: „Musíš přežít.
Dobře, tak zkusím zatlačit.“
I když mi to tak někdy nepřipadalo,
vždycky měla situaci pod kontrolou.
Zjistila jsem, že čím déle zůstávám tam dole,
tím víc se ke mně chovají jako k dalšímu žralokovi.
Ale každých pár minut jsem musela nahoru, abych se nadechla.
Rozhodla jsem se naučit déle zadržovat dech,
abych s nimi mohla strávit víc času.
Když chcete být mezi žraloky, je volné potápění mnohem lepší.
Více vypadáte jako nějaký mořský živočich
a jste hbitější.
Vždycky jsem měla talent pro volné potápění.
Ale chtěla jsem se v tom zlepšit.
Když přijde nutkání se nadechnout,
vaše první myšlenka je: „Panebože, musím dýchat.“
Ale můžete se vytrénovat a umět si říct:
„Ne. Vím, že moje tělo vydrží déle.“
Tohle proměnilo způsob, jakým můj mozek interpretuje bolest.
Pořád jsem se překonávala.
A dohnali mě k tomu žraloci.
Teď umím zadržet dech na více než šest a půl minuty.
Pak jsem mohla pozorovat, jak spolu interagují.
Mohla jsem vidět, jak spolu komunikují, jaký mají jazyk.
Jako malá jsem četla jednu věc.
Někdo studoval včely v úlu…
a uvědomil si, že spolu komunikují tancem.
Ta myšlenka se mi asi v hlavě rozvinula.
Žraloci neplavou jen tak náhodně.
Je v tom spousta různých vzorců.
Byly to vzorce společenské hierarchie.
Následování, zavěšení se za zády.
Zkřížení dráhy, blokování.
K nejzřetelnějším patřilo paralelní plavání.
Dva žraloci jsou vedle sebe
a navzájem se poměřují.
A větší žralok zpravidla
získá vyšší pozici.
Občas jsem je viděla, jak se otočí
na jedince, který si je poměřuje.
Jako: „Hej, nedělej to.“
Spustí prsní ploutve.
To je taková menší výhrůžka.
Uvědomila jsem si, že když jsem napjatá, nervózní nebo ve stresu,
všechny ty emoce se odrážejí v těle,
v drobných pohybech svalů.
Žraloci jsou natolik vyvinutí, že to postřehnou.
Jako by vám četli myšlenky.
Pokud si v hlavě jasně představíte svoje záměry,
budou se odrážet i ve svalech vašeho těla.
A budete se na svět dívat jako žralok.
Když jsem tohle odhalila, otevřelo mi to oči.
Až po nějaké době
jsem si na ně zvykla a začala rozpoznávat některé jedince.
Ještě jsem si neříkala: „Tohle je Nikki.“
Zatím jsme si „nepotykaly“, ale už jsem ji poznala.
Pamatuju si pár jizev, které měla.
Takové: „Pamatuješ si mě?“
„Jsi to ty?“
Jako byste zamávali na kamarádku.
Žraloci mají oční membránu, která jim vlastně slouží jako víčko.
A zavírá se nahoru, ne dolů.
Používají ji k ochraně.
Rád pozoruju, jak s tím bojují.
Když se přiblíží, chtějí ji mít otevřenou.
A chtějí se dívat.
Nikki připlavala a pak otevřela oči
a podívala se na mě.
„Vidím tě.“ Chápete?
Když oko zavře, ukazuje to, jak vám důvěřuje.
Co kdybych natáhla ruku?
A přizpůsobím se tomu, co mi nabídne.
A Nikki na to reagovala.
Děje se tu něco, co neumím vysvětlit.
Komunikují spolu.
V tom okamžiku kontaktu jsme si toho řekly tolik.
Žraloci mají smyslový systém,
díky kterému cítí elektrický výstup z živých organismů.
Takže doslova cítí, kdo jsem,
na úrovni, na jaké my svět nejsme schopni vnímat.
Všechno se nedá vyčíslit.
Ale to neznamená, že se to neděje.
V tu chvíli jsem měl spoustu skvělých záběrů
a snažil jsem se je dostat ven.
A předat zprávu světu.
ZOBRAZIT KOMENTÁŘE
CO LIDI NA ŽRALOCÍCH VIDÍ?
Ale lidi psali jenom: „Zrůdy.“
#MONSTRUM
Ale musíme pohled na žraloky změnit.
Obrátit to vnímání.
Když byla na fotkách i Ocean,
byl to moment, kdy si začali říkat:
„Proč ji nesežerou?“
JAK TO DĚLÁ?
V tu chvíli mi došlo,
že interakce člověka se žraloky je ten klíčový aspekt,
do kterého se lidi můžou vžít a začít žraloky vidět jinak.
DÍKY ZA TO, CO DĚLÁTE
Možná nejsou jako v Čelistech.
Od té chvíle natáčím každou interakci, kterou můžu.
To jsem musel dělat každý den.
Když jdete mezi lidi,
vystavujete se spoustě kritiky.
Z té situace s Ocean Ramsey jsem nervózní.
V havajské praxi
se nevnucujete jiným bytostem.
Necháte je, aby k vám přišly.
Je tím pověstná.
Kdokoli, kdo má co dělat se žraloky, ví, kdo je a co dělá.
Více fotek pro Insta.
PLAVČÍK V NORTH SHORE
Lidi to vidí a láká je to, chtějí to taky.
Jo, to bych nedoporučoval.
Ale lidi nás stejně neposlouchají. My jenom chodíme posbírat zbytky.
Když tohle udělá a ukáže davům,
vysílá tím špatnou zprávu. Každý si pak myslí, že to zvládne.
Pokud se žralok s vámi takhle spojí, je to podle mě jiný příběh.
Chci tě poznat. Chci tě cítit. Chci tě pochopit.
Pokud máte potřebu natáhnout k tomuhle zvířeti ruku,
raději si dobře uvědomte, do čeho se pouštíte.
Když sledujete Ocean a Juana,
vidíte, že žralokům rozumí.
Takových lidí moc nenajdete.
Aby rozuměli své mysli a srdci a byli v souladu.
Nejen se žraloky, ale i s oceánem.
Když mladou ženu vidíte, jak v míru plave s těmi obřími zvířaty,
začnete je vnímat jejíma očima, vidíte je jinak.
Je to skvělý způsob, jak změnit vnímání lidí.
Snaží se ukázat, že se těch zvířat nemusíme bát.
To je poselství, které se snaží lidem předat.
Ponoří se do vody a…
řekne: „Proč bych se měla bát?“
Většinou vám to projde,
ale někdy taky nemusí.
Balancujeme na takové zvláštní hranici. Hledáme rovnováhu mezi tím,
abychom je polidštili a ukázali jejich osobnost
a že jsou to neuvěřitelná zvířata, a ne monstra.
Ale taky jsou to vrcholoví predátoři, ne štěňátka.
A pokud se to zvrtne,
je to na nás. Jsme na moři.
Nikdo se to nemusí dozvědět.
Nemáme děti.
Neriskujeme nic víc než naše vlastní životy.
Jsem připravená odejít kdykoli. Jak to bylo?
Nejde o roky ve vašem životě, ale o život ve vašich letech.
A já… No teda, Sharkey.
- Sharkey umí všechny vyhnat. - Jo, to umíš.
Říká tím: „Jo. Pamatuješ si mě?“
Snad mu to nedojde.
Že když s tím začne, otevřu okýnko.
- Přesně v čase aloha. - Jo, lidi!
Pardon, že jdeme pozdě!
Jo. Ty vždycky tak vyrosteš.
Něco jsem vám přivezla. Žraločí tetování.
- Děkuju! - Jo!
A můžeš mít tetování jako táta.
Tak mě napadlo, že si vyrobíme tyhle roztomilé žraločí náramky.
Jak ten žralok přišel o zuby?
Žraloci mají štěstí. Nikdy nemusí k zubaři.
Potkal jsem Ocean a Juana a dělali jsme spolu malý dětský projekt.
Jednou jsme se byli potápět a hned potom jsem je kontaktoval.
Říkal jsem jim: „Hele, tohle si chci zopakovat.“
Když plavete s velkým žralokem,
cítíte takovou energii a charisma,
které se dají těžko popsat.
Uvědomujete si, že plavete vedle něčeho,
co tady v nějaké podobě bylo dříve než stromy.
Plavete s dinosaurem.
Ocean a Juan jsou dokonale připravení a vycvičení
k tomu, co dělají.
Žijou tím.
Pro člověka, který tím nežije,
je to podle mě mnohem nebezpečnější.
Upřímně vám řeknu, že se i teď pokaždé bojím.
Je důležité v jejich přítomnosti
zůstat v klidu a působit jako schopný predátor.
Když jste s nimi, není prostor pro slabost.
Ale když se setkám se žralokem, nevím, jakou má historii.
Nevím, co zažil s lidmi.
To ovlivní způsob, jakým se ke mně bude chovat.
Bože. Je to jako…
Takže Kalihi…
Ahoj, Kalihi!
Kalihi znamená v havajštině „okraj“.
Připlavala jako mladistvá, hodně silná puberťačka.
Pozorovali jsme, jak se do všeho hrne.
Naráží. Kouše.
Je mnohem temperamentnější než ostatní.
Je vážně chytrá.
Kalihi předvedla něco, co jsem ještě nikdy neviděla.
Vyplavala a kousala na hladině,
aby vytvořila bubliny.
Aby nebylo vidět dolů.
Často udělá něco nečekaného.
Snažila se otočit tělo,
jako by se učila moje metody.
Nevím, jak to dělá.
Věděl jsem, že ví, co dělá. A nehodlal jsem jí odporovat.
Aby neměla ani semínko pochybností.
Tohle není videohra.
Nedáte si pauzu.
Vyzývala Ocean.
Přijmete rizika. Přijmete je a pokračujete.
Celou tu dobu ve vodě mě žraloci učili.
Formovali moje pohyby ve vodě tak,
jako ovlivňují jiná zvířata.
Přibližovali se ke mně z různých úhlů.
Ukázali mi, že rádi používají svoje maskování.
Tyhle zkušenosti mi pomohly naučit se změnit směr.
Potlačit je dolů.
Mít pevný loket.
Je to skoro jako nádherný tanec.
Když chtěla, aby se žraloci přiblížili, sklonila hlavu,
schoulila se do klubíčka.
Pokud chcete prostor, musíte se narovnat vertikálně.
A být přímý v očním kontaktu.
Ukázat jim: „Jsem rovnocenný predátor a vím o tom.“
Když chcete zůstat na místě, zůstaňte.
Je k těm zvířatům velmi vnímavá a hodně toho o nich ví.
Já za kamerou někdy trochu polevím v bdělosti.
Když se díváte přes objektiv, je to takové tunelové vidění.
Musím na něj dávat pozor.
Hodně mě toho naučila.
Jak se chovat.
Jak strategicky reagovat, aby to bylo bezpečné.
Ocean z toho udělala vědu.
Na longboardu nebo když plavete s někým,
je méně pravděpodobné, že k vám připlují.
Nešplouchejte, nedělejte nic, čím byste přitáhli pozornost.
Oddělit lidi od žraloků není reálné.
Lidé chtějí plavat, surfovat a potápět se, takže na žraloky narazí.
Chci, aby lidi byli v bezpečí, protože nehody mé práci nepomůžou.
Nepomůžou ochraně žraloků ani jejich reputaci.
Takže cítím silný morální závazek
zajistit lidem bezpečnost a učit je, jak se chovat bezpečně.
Při útocích žraloků je jedním z aspektů to,
že napadený vůbec nevěděl, že na něj zaútočí.
Vůbec neměl šanci se žralokovi vyhnout.
Já její činnost vnímám spíš jako show než jako vědu.
Jestli jste vědec nebo nejste,
na tom tolik nezáleží. Pro mě je důležité
množství času, které s těmi zvířaty strávíte.
Velmi dobře rozumí chování žraloků,
protože s nimi strávila hodně času.
Ale u skutečných vědců
nemá žádný respekt.
Někomu se může zdát,
že když se nechává fotit
a vypráví o tom, co zažívá,
že to vědci přece nedělají.
Ale co dělají vědci jiného, než že bedlivě pozorují
a sdílí svoje názory?
VRUB, CHYBÍ MĚSÍČEK – LEHKÝ ZLOM
TAHLE ČÁST CHYBÍ
Identifikační data z terénu zpracováváme už 15 let.
TAHLE ČÁST CHYBÍ
UŽ NEJSOU VIDĚT
NIKKI/KRÁLOVNA NIKKI
RILEY – „VÁLEČNÍK“
Identifikovali jsme přes 300 různých žraloků.
HOJÍCÍ SE JIZVA NA OCASE
„KVĚTINA“ – SAMICE ŽRALOKA TYGŘÍHO
PLACHÁ – PŘIBLÍŽENÍ TRVÁ DÉLE
NENÍ PŘÍLIŠ ZVĚDAVÁ
„ZLATÍČKO“– SAMICE ŽRALOKA TYGŘÍHO
ZKROUCENÁ HŘBETNÍ PLOUTEV
MÁ TENDENCI SE ZAŘADIT A SLEDOVAT MĚ.
Pro mě jsou stejně jedineční,
stejně osobití
a stejně důležití jako každý člověk.
TANK – „KRÁL“ SAMICE ŽRALOKA TYGŘÍHO
HŘBETNÍ PLOUTEV POŠKOZENÁ DO 3/4
S Ocean jsme začali spolupracovat v roce 2006.
Asi po pěti letech nám do života vstoupila Roxy.
ROXY – „KRASAVICE“ SAMICE ŽRALOKA TYGŘÍHO
Když jsme ji viděli poprvé,
měla čerstvě ulomenou čelist a vypadalo to hrozně.
Nevím, prostě jsem cítil její bolest.
Viděl jsem to na tom, jak plavala.
Vzpomínám si, že na její záběry
všichni říkali: „To je zrůda. Je to nechutné a děsivé.“
Není žádná zrůda.
Zrůdy jsou lidé, kteří jí to udělali.
Představte si, že máte úplně ulomenou čelist.
Představte si, jak byste asi jedli.
Jediná její šance na jídlo
jsou ryby, které už jsou ulovené nebo mrtvé.
Takové se obvykle najdou na hácích nebo v sítích.
Hodně toho hraje proti ní.
A ještě k tomu má na sobě vysílač.
Kvůli tomu se zamotává ještě častěji
než jiná zvířata.
Často žralokům odmotáváme vlasce a podobně
a oni hned odplují.
Ale Roxy nás už po tolika letech vymotávání poznává,
tím jsem si jistý.
Já osobně s ní mám spojených spoustu emocí.
V roce 1999 jsem si při lezení po skalách přerazil páteř.
Přetrhlo se lano, padal jsem asi 15 metrů.
Když vám řeknou, že už nebudete chodit,
to vám změní život, že ano?
Má to ještě vůbec cenu?
Trávím s Juanem spoustu času
a vnímám, jak ho ta záda neustále bolí.
A cítím, že ti dva si rozumí a mají ještě úplně jiné pouto,
protože oba soustavně zápasí s bolestí.
Je nádhera pozorovat, jak spolu komunikují.
Máte mít pevný loket, ale…
Někdy se cítím tak klidný, že ho nechám ohnout.
Je to pro mě nepochopitelné, jak lidé dokážou zacházet se zvířaty.
V tu chvíli si uvědomíte,
že je nikdo nechrání.
Za zabití žraloka tady nehrozily žádné právní následky.
Na Havaji bylo nalezeno téměř 100 mrtvých mláďat kladivouna.
Mláďata nejspíš uhynula po té, co se zachytila v rybářské síti.
Nejsou chráněni před zbytečným zabíjením.
Jako je lov žraloků.
Nebo třeba zabití žraloka, jako je Roxy.
Vylomí jim čelist, vytáhnou je z vody, jenom aby měli fotku.
Cítím…
Víte, neumím moc dobře
vyjadřovat emoce slovy.
Samozřejmě vás to zasáhne. To zvíře trpí.
V tuto chvíli
populace žraloků u většiny velkých druhů klesla na méně než 10 %.
PADESÁTILETÝ ÚBYTEK
HROZÍ VYHYNUTÍ
Všichni se blíží na pokraj vyhynutí.
ČELÍ VYHYNUTÍ
Tak kde jsme?
Tady.
A kam máme namířeno…
Na rybí trh.
A když jsem si pak uvědomila, že těm lidem jde o ploutve…
a žraločí populace jsou po celém světě decimovány
kvůli rozmařilé misce polévky, rozzuřilo mě to.
Žralok…
Zabíjejí je v zemích po celém světě
a děje se to mimo zraky veřejnosti.
Víte, jaký druh žraloka to je? Žralok obrovský?
I kdyby nebyli klíčový druh, který je pro mořské ekosystémy vážně důležitý,
zabíjet zvíře, abyste využili méně než 2 % jeho těla…
Proč by to někdo dělal jenom kvůli talíře polévky?
V čem je největší problém?
Největší problém, který jsem viděl na vlastní oči,
je ten, že žraloky vybíjíme. To je problém.
Jak tu informaci dostat mezi lidi? Skrze obrázky.
Využiju svůj vzhled.
Vystavím se veřejnosti pro dobrou věc.
Lidé se nejdřív dívají a pak až poslouchají.
#ZACHRAŇTEŽRALOKY
Upoutám pozornost.
A pak jim budu moct tu zprávu předat.
ROČNĚ SE ZABIJE 100M ŽRALOKŮ
To je rozhodně můj cíl.
Tohle je malé měřítko. Je to každý den.
Skrz tyhle obrázky můžeme oslovit
mnohem víc lidí než skrz cokoli, co jsme kdy dělali.
Je to příležitost oslovit celou veřejnost.
#PŘIDEJSE DENNĚ 280 000 ZABITÝCH
NEBOJTE SE ŽRALOKŮ. BOJTE SE O NĚ.
ZACHRAŇTE ŽRALOKY! RYCHLE!
UŽ NIKDY
AŤ JI NĚJAKÝ HRYZNE
Jako ženě mi věnují jinou pozornost
a taky mě víc kritizují.
CENU BLBKA DNE DOSTÁVÁ TAHLE ŽENSKÁ
Ne všichni budou souhlasit.
ZAJÍMAJÍ TĚ JENOM TVOJE SELFIE. NECH JE NA POKOJI
Bojovníci s klávesnicí, miliony kilometrů daleko.
JEDNOU JI TO ŠTĚSTÍ PŘEJDE
Lidi píšou: „Zdechneš.“
„Taky vám přeju dlouhý a krásný život.“
VRCHOLOVÍ PREDÁTOŘI JAKO IG MÓDA
PŘEDVÁDÍ ZADEK
Lidi komentují jenom to, jak vypadám a jak přistupuju k ochraně.
Vyzývám je, aby dělali víc.
ZAHRÁVÁ SI S OHNĚM
Tak to prostě je.
Musím s tím pracovat, ne?
Pak nám došlo, že abychom to překonali, musíme jít do extrému.
Čelisti.
Nejhlubší strach, který má ze žraloků každý člověk.
Vždycky je to velký bílý.
A tak jsme chtěli pořídit fotku,
kde bychom se pokusili ukázat pouto mezi člověkem a velkým bílým žralokem.
Takové anti-Čelisti.
Kolem Havaje proplouvají každý rok,
ale vidět je je hrozně vzácné.
Jsou jako jednorožci oceánu.
Je vzácné je spatřit,
natož být s nimi ve vodě a nechat je k sobě doplavat.
Známe jen pár míst na světě kde můžeme velké bílé žraloky
potkat a potápět se s nimi.
Jedno je Guadalupe.
GUADALUPE – MEXIKO
Poprvé jsem se potápěl s velkým bílým.
Návnada a ryby míří po proudu tímhle směrem.
A žralok by měl připlout odtamtud.
Ale on připlul od přídě lodi.
Oči dokořán, s každým navazuje oční kontakt.
A pak se ponoří.
A hned nato zase rychle pluje ode dna nahoru.
Jenom rozmazaná bílá šmouha. Bum!
V tu chvíli mi došlo, že kdyby chtěli jít po lidech,
neměli bychom nejmenší šanci.
Lidi by nebyli pokousaní. Prostě by mizeli.
Poprvé v životě
jsem se rozhodla začít pozorovat
chování konkrétního druhu žraloka
z klece.
Jenom pozorovat, jak spolu žraloci vzájemně komunikují,
sledovat jejich rozhovory
a poznávat jejich jazyk.
Byla jsem trochu nervózní, ale spíš jsem se těšila.
A takový ten pocit: „Jo, na tohle jsem připravená.“
Učila jsem se, pozorovala, všímala jsem si… „Tady je jeden.
A jejda, na boku je další, toho jsem si nevšimla.“
Vím teď na 100 procent, co se stane, když vyjdu z klece?
Ne.
A pak jsem uviděla jednu krasavici.
Nejdominantnější samici v celém okolí.
Byla na mě vážně ohromně zvědavá.
Dívá se na mě.
Možná to nebude úplně správně, ale připadalo mi to skoro jako pozvání.
Do toho dne nikdy nikdo s velkým bílým žralokem neinteragoval.
Tohle byla naše proti-Čelistní chvíle.
V GoPro to pak vydali v rámci kampaně pro ochranu přírody.
GOPRO: OCEAN RAMSEY A VELKÝ BÍLÝ ŽRALOK
11,2 MILIONU SLEDUJÍCÍCH – SHLÉDNUTÍ
Tehdy se všechno změnilo.
- Ocean Ramsey. - Ocean Ramsey.
- Jmenuje se Ocean? - Jo.
Nebojácná plavkyně mezi velkými bílými žraloky.
Skutečně plave s velkým bílým žralokem.
Ne!
To je ale obr.
Nevím, jestli se to líbilo jemu.
Velcí bílí žraloci jsou prostě nepochopení.
Tak s nimi plave jako každý rozumný člověk.
Kdybychom tu hráli na sázky,
mohl bych k tobě postavit kohokoli,
ale jen ty bys šla plavat se žralokem.
Komunita začala růst.
PŘÍSPĚVKY, SLEDUJÍCÍ
Taky se objevily nějaké obchodní příležitosti,
které nám pomohly pasivně zvyšovat povědomí,
což bylo pro žraloky skvělé.
Stále přibývá lidí,
kteří se o chování žraloků chtějí dozvědět víc.
A my jim je představíme.
Můžete skočit do vody. Držte se těsně u člunu.
A pomáháme jim zůstat v bezpečí.
Není nad to, když někdo může takové setkání zažít z první ruky.
A pak může říct:
„Byl jsem ve vodě se žralokem a bylo to úžasné.“
Může si uvědomit, čím žraloci doopravdy jsou,
a má motivaci přispět k jejich ochraně.
Nejtěžší je najít v tom všem rovnováhu.
Musíme ta zvířata chránit.
Ale viděl jsem, co takové zvíře může člověku udělat.
HAVAJ 2015
Dnes ráno byli lidé na oblíbené surfařské pláži v O'ahu v pohotovosti.
Tentokrát je v kritickém stavu 25letý surfař,
kterého napadl žralok.
Colin Cook surfoval nedaleko města North Shore,
když se najednou objevil žralok.
Byl to nádherný den.
Voda byla průzračná, vypadala lákavě.
Byl jsem tam už pár hodin.
Vzpomínám si, že mě napadlo, že bych měl jít na vlnu.
Ale zničehonic
mě něco srazilo a stáhlo pod vodu.
Otevřel jsem oči a viděl jsem,
že mě za nohu drží ohromný žralok.
Dokázal jsem se vymanit a vyplavat na hladinu.
Chyběla mi špička prstu.
Tyhle tři prsty visely na stranu. Napadlo mě: „Je po všem. Jsem v pohodě.“
A pak jsem se podíval na nohu a ta tam vůbec nebyla.
V tu chvíli mi došlo, že je po mně.
Prostě jsem měl pocit, že tam mám být.
Nevím, jak moc bych to měl rozebírat.
Žralok ho kousl sem.
A vodítko bylo na kotníku.
Vzhledem k tomu, kde ho kousnul,
když se Colin vyšplhal na prkno,
ten žralok ho pořád tahal za to vodítko, když jsem se k němu dostal.
Ohlídl jsem se a slyšel jsem: „Vydrž, jdu pro tebe.“
Keoni ke mně pádloval na paddleboardu.
Ocean a Juan mi řekli,
že žralok tygří má ohromnou sílu při pohybu vpřed.
Ale když se vám podaří mu vyhnout,
máte tak deset, dvanáct vteřin, než se otočí.
Co nejsilněji jsem ho praštil.
Snažil jsem se ho zatlačit do vody.
Jakmile jsem ho praštil a cítil, jak kolem nás projela jeho tlama,
odhodil jsem pádlo, vzal Colina na záda
a začali jsme pádlovat.
Byl jsem už skoro mrtvý.
Bylo těžké dýchat. A…
Říkal jsem Keonimu svoje poslední přání.
Říkal: „Hele, vyřiď mámě, že ji miluju.“
Od té doby jsme blízcí kámoši.
Máme takové jedinečné pouto.
Pro mě je jako hrdina.
Cook se s pomocí kamaráda dostal na břeh.
Levou nohu mu amputovali, ztratil části dvou prstů,
ale pořád je tady.
Keoni Bowthorpe získal Carnegieho medaili.
Uděluje se lidem, kteří v mimořádné míře riskovali život
pro záchranu druhého.
Je to tak nádherný hrdinský příběh,
že mi to úplně trhá srdce.
Je to tragédie.
A jediné, co můžu dělat, je hledat ve všem něco pozitivního.
A to je fakt, že ty situace jsou vzácné.
Dnes a denně žraloci plavou kolem surfařů, plavců a potápěčů.
Kdyby nás viděli jako přirozenou kořist…
takové incidenty by se děly pořád.
A přesto jsou ohromně vzácné.
Mám pocit, že mým úkolem není jen chránit lidi před žraloky…
ale taky chránit žraloky před lidmi.
Mívám období, kdy nějakého žraloka poznám
a pak ho několik let nevidím.
Říkáte si: „Vylomili mu čelist, nebo ho chytili do sítě?
Nebo se chytil na udici?“
„Je mrtvý?“
Roxy jsme dlouho neviděli.
Do žaludku jí vedlo lano s hákem.
Nemohla jsem ho odříznout.
Když jsme ho napnuli, bylo vidět, že ji to bolí.
Bože, úplně mi to lámalo srdce.
Bylo vidět, že je extrémně vysílená.
V duchu jsem si říkal: „Tak tohle asi nezvládne.“
Aspoň se s ní můžu rozloučit. Chápete?
Největší strach jsem o ně měla,
když jsem si je jako jednotlivce zamilovala.
Musíme udělat něco, abychom je zachránili.
POMOZTE NÁM ZAKÁZAT LOV ŽRALOKŮ NA HAVAJI
Snažili jsme se prosadit zákon,
který by změnil pravidla,
který by žraloky na Havaji ochránil před zbytečným zabíjením.
Další návrh zákona je HB1734.
O ochraně mořského života.
Je dlouhý.
HAVAJSKÝ STÁTNÍ KAPITOL – HONOLULU 2016
- Můžete mluvit do mikrofonu? - Promiňte. Slyšíte mě?
Tehdy jsme všechno ostatní v našem životě odložili.
Ve strategii na sociálních sítích budeme pokračovat.
Ani nepotřebuju spát. Prostě se pokusíme toho co nejvíc dostat do médií.
Ahoj, jsem Ocean Ramsey. Jsem vědkyně a ochránkyně moře a žraloků.
Žraloci jsou pro klíčoví pro rovnováhu mořských ekosystémů
a potřebují a zaslouží si ochranu.
Podle mě přemýšlí jako žralok. A to myslím jako kompliment.
Postavte se proti lovu a volte místní vůdce,
kteří prosadí zákony na ochranu žraloků.
Ahoj, děcka.
Povzbuzovali jsme komunitu, aby lidé začali bombardovat politiky.
Smutná realita je,
že každý rok je zabito více než 100 milionů žraloků.
Proč je chránit? Proč je vlastně potřebujeme?
Když zmizí z našeho oceánu, rozpadne se všechno.
Z oceánu pochází 70 % kyslíku
a žraloci jsou pro zdravý mořský ekosystém důležití.
Abychom dosáhli změny v časovém horizontu, ve kterém je potřeba,
musíme opravdu spolupracovat.
Musíme pracovat jako tým.
V mém okrese na Maui došlo k řadě útoků.
To, že se několik případů stalo, je spíše způsobeno
nárůstem počtu lidí ve vodě.
Jsem Juan Oliphant, ochránce žraloků…
Nebyli jsme tam jen s Juanem.
Byla tam spousta lidí z komunity.
Jsme v budově havajského Kapitolu. Místnost 312. Snad taky dorazíte.
Bez naší ochrany vyhynou celé žraločí druhy.
Zaznamenali jsme případy, kdy byli žraloci chyceni
a pověšeni za krk na dopravní značky.
Lidi posílali svědectví online.
PODPORUJI HB1734.
Ze všech různých organizací, se kterými pracujeme.
MŮŽEME NĚCO ZMĚNIT OCHRAŇTE JE
Aktivně působí na tolika různých platformách.
Je těžké s ní držet krok.
Ne všichni s vámi souhlasí.
Mezi žraloky a rybáři je ohromná rivalita.
Někteří rybáři se tomu zákonu bránili.
Nemyslím si, že zabíjení žraloků dělá na Havaji velké problémy.
To není pravda.
Způsobuje to chaos.
Docházelo k vraždám, k naprosto úmyslnému zabíjení.
- Je to sebeobrana, nebo ne? - To je sporné.
Ne, ne. Budeme se učit od přírody.
Jaké vědecké práce jste vydala?
Vaše stránky vypadají velmi komerčně.
Podceňují Ocean. Netuší, jak je houževnatá.
STÁT HAVAJ – 1959
Jsme proti tomuto návrhu.
Plně ho podporuji.
Jsem proti tomuto návrhu.
Jsem tady, protože chci žraloky plně ochraňovat.
Vynakládali jsme tolik úsilí.
Ale nevycházelo to.
Rok za rokem.
To bylo rozhodně její nejtemnější období.
Byla úplně jiný člověk.
Rozhodně začala být mnohem negativnější.
Prostě neumí přestat.
Umoří se k smrti.
Vím jenom to, že bojuje s něčím těžkým.
Moc se mi s tím nesvěřuje, protože…
Vlastně nevím proč.
Rozhodně jsem cítila silnou depresi,
což je zvláštní, štve mě, že mám deprese,
protože máme tolik příležitostí, tolik věcí nám přeje.
A každý zažívá těžkosti.
Chtěl jsem mít pocit, že jsem v těch chvílích s ní.
Bez něj bych to nezvládla.
Je to asi jediný člověk, který mi rozumí.
Všechno, čím jsme si spolu prošli, nás jenom posílilo.
V roce 2019 to byly už čtyři roky, co jsme se snažili ten zákon prosadit.
Další termín pro opětovné předložení zákona
měl přijít na konci týdne.
A věděli jsme, že zase nemáme dostatečnou podporu politiků.
A pak se to stalo.
WAIKIKI, O'AHU – HAVAJ – 18. LEDNA 2019
Slyšeli jsme, že se k útesu ve Waikiki blíží velryba.
Byla mrtvá.
Hned jsem si řekla: „Ó,“
protože mrtvá velryba láká žraloky.
Byli jsme ve vodě. Pozorovali jsme žraloky tygří, kteří připluli.
A v jednu chvíli ti žraloci zmizeli.
Najednou všechno utichlo.
Ale slyšela jsem zvuky delfínů.
A v hlubinách jsem viděla nějaké záblesky.
A pak se z hloubky…
vynořil obrovský velký bílý žralok.
Panebože!
Je obrovská, má přes šest metrů.
Juan se k ní dostal opravdu blízko.
Viděli jsme, jak se snaží polykat kusy velrybího masa.
A všechno to maso
jí zas vycházelo ven jakoby ze žaber.
Vypadalo to neskutečně.
Neexistují slova, která by ten zážitek popsala.
A vyrazila rovnou ke člunu.
Znělo to jako úder kovu o kov.
V tu chvíli vám dojde, jak hrubou mají kůži.
Bylo to krásnější, než jsem si kdy představovala.
S ní to byl úplně jiný pocit.
Ani jsem necítila potřebu dýchat.
Cítila jsem takové emoce a propojení,
že mě to úplně dostalo.
Tohle je moje poslání.
Kvůli tomuhle žiju.
Tohle není film, je to skutečnost.
Šestimetrový velký bílý.
Největší velký bílý žralok v historii kdekoli na světě.
A taky nejstarší, asi 50 let.
U pobřeží O'ahu se nečekaně objevil ohromný velký bílý žralok.
Potápěčka Ocean Ramsey plavala vedle něj.
Při studiu žraloků procestovala svět…
Na Havaj se upřela spousta pozornosti, když jsme tu teď měli
velké bílé žraloky.
Chce tím ukázat,
že ne všichni žraloci jsou pro lidi smrtící.
Upozorňuje, že je třeba tato zvířata chránit, ne je démonizovat.
- Má podle vás pravdu? - Ne.
Byly kolem toho kontroverze. Prý se na žraloky nemá sahat.
Nemusíte divoká zvířata obtěžovat, abyste ukázali, že nejsou nebezpeční.
Dívat se, nesahat.
Ta kontroverze byla vlastně dobrá, díky ní se to udrželo v médiích déle.
A mluvilo se o žralocích v dobrém smyslu.
Protože lidi tam říkali: „Nedotýkejte se jich.“
Lidem nejsou jedno.
Říkala jsem si: Panebože, lidem vážně záleží na žralokovi.“
Jak blízko je vhodné přiblížit k velkému bílému, to je sporné.
Obecně myslím, že žralokům je to fuk.
Nepovažuju to za obtěžování.
Nesouhlasím s tím,
ale míra dobrého, které tímhle možná
přinášejí populaci a ochraně žraloků…
Možná to udělá hodně dobra.
Lidé každý rok zabijí 70 až 100 milionů žraloků.
To množství je zarážející.
To je znepokojující.
Návštěva žraloka přišla v době, kdy se Ramsey
snaží prosadit zákon na ochranu těchto mořských obrů.
Právě v tom týdnu
jsme měli předkládat návrh zákona na ochranu žraloků.
Říkala jsem si: „Jsem připravená. Jdeme do toho.“
BUDOVA STÁTNÍHO KAPITOLU
Tohle je Roxy.
Momentálně plave v moři s kusem drátu v krku.
Spousta lidí se s ní přišla setkat a zamilovali si ji.
Pořád se mě na sítích ptají: „Žije ještě?“
A já jim upřímně nemůžu odpovědět.
Brzy tahle zvířata vypudíme z planety
a nebude cesty zpět.
Jsme na hraně.
Lepší šanci už nikdy mít nebudeme.
Prostě přestaňte zabíjet žraloky a začněte uzdravovat oceán.
Díky všem, že jste přišli.
Jak vidíte, opozice byla mizivá, takže…
To nebyla náhoda. Je to proto, že už nějakou dobu
tohle téma prosazujete a organizujete různé akce.
Když budeme dost otevření
a podíváme se na věci z různých úhlů pohledu,
máme větší šanci najít rovnováhu
a sblížit se s ostatními bytostmi na planetě.
Lidé vždycky likvidovali věci, kterých se báli.
Vstupujete do jejich prostředí.
Je to i naše prostředí,
ale jak můžeme žít spolu? To je skutečná otázka.
Dobrá zpráva!
Návrh zákona 553
týkající se ochrany žraloků.
Tento zákon stanovuje trestný čin
záměrného a vědomého zajetí, zachycení nebo usmrcení žraloka
ve státních mořských vodách.
A návrh 553 nyní na Havaji vstupuje v platnost jako Zákon 51.
Na Havaji je teď nelegální zabíjet žraloky.
Ale důležitější je, že se tento zákon už používá
a může se rozšířit do dalších států.
Když se ozve pár lidí, může se něco změnit.
To je Roxy.
Bože, jo!
Když se vrátila,
byli jsme nadšení a šťastní.
„Ona žije. Je tady, nevzdala to!“
Neuvěřitelné. Jo, zlato, jak se vede?
Miluju ji.
Roxy.
Byli jsme nadšení, že ji vidíme a že vypadá zdravě.
Něco se stalo. Někdo jí pomohl.
Byla jako ohnivá střela, byla úžasná.
Byla úleva vidět, že se jí daří.
A vědět, že Roxy, Nikki a Kalihi
a všichni ti žraloci, kteří jsou pro nás jako rodina,
jsou teď oficiálně chránění,
to mi dělá velkou radost.
K ochraně přírody mě nasměrovala i moje máma.
Jak to říkala?
Na planetě máš jenom omezený čas.
Zkus ji zanechat v lepším stavu, než jsi ji našel.
Tak to říkala. A ve mně to zůstalo.
Říkal jsem si: „Musím zjistit, co můžu já udělat pro to,
abych nechal Zemi v lepším stavu.“
A myslím, že v oceánu a u žraloků
jsem to stoprocentně našel. Jo.
Jo. Tohle mě docela dojalo.
Bože, jsem dneska emotivní.
To je tím horkem. Máte tu moc horko, lidi.
Asi by bylo těžké přecenit význam toho, co dělají.
Mohli byste najít mnohem horší
hrdiny pro vaše děti.
Myslím, že lidi občas chtějí můj podpis jen proto,
že si myslí, že umřu a ta kniha pak bude mít větší cenu.
Nikdo by nevěděl o ničem, co jsem dokázala,
bez jeho neuvěřitelného talentu a schopnosti a citu pro obraz.
Colin Cook přežil útok žraloka.
Pro Cooka je to velký víkend. Dostal se zpátky do vody.
Je skvělé tady být. Vidět všechny je inspirující.
Chci se seznámit s dalšími žraloky a prozkoumat tuhle krásnou planetu.
I když bych v tom ráda pokračovala,
nikdy nevíte, kdy zemřete.
Ale pokud to udělá žralok, chci zdůraznit,
že se sama vystavuju extrémním situacím.
Takže rozhodně neviňte toho žraloka.
Havaj je první americký stát, který zakázal zabíjení žraloků.
Po celém světě je však stále zabito 100 milionů žraloků ročně.
Věnováno Juanovým rodičům Marlu a Richardovi Oliphantovým,
kteří oba zemřeli během natáčení tohoto filmu.
Překlad titulků: Veronika Kubíčková