Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Vreau să spun că, la început, a trebuit să învăț să supraviețuiesc
pentru a putea măcar să stau în apă cu ei.
Cei mai mulți, fiind atacați de un rechin, ar fi ieșit naibii din apă.
Îl prind în spate.
Fiindcă am rămas în apă după ce s-a repezit la mine un rechin,
i-am putut observa comportamentul natural.
Atunci am început să învăț
limbajul rechinilor.
Toată lumea știe cine e Ocean Ramsey.
Ocean Ramsey.
Neînfricată, temerară…
Apare la știri în toată lumea.
- O cheamă Ocean? - Ocean.
Dar nimeni nu știe povestea ei.
Vreau să explorez, să forțez limitele.
Parcă sunt născută să fac asta.
Emoțiile și legătura care se creează sunt copleșitoare.
Pentru asta trăiesc.
Nu sunt o țăcănită.
Știu foarte bine ce pot să facă.
Dar rechinii sunt chemarea mea.
Spargem bariere. Ceva poate merge prost.
Aparent, e cel mai mare rechin alb văzut vreodată în lume.
Ea intră în apă și se întreabă:
„De ce să-mi fie frică?”
ÎMBLÂNZITOAREA DE RECHINI
ÎNOTUL INTERZIS
VALURI PUTERNICE
Am crescut în Hawaii.
Asta m-a format ca om.
Mă uit la ocean, la culorile lui,
și simt puterea valurilor.
Am fost un copil timid. Eram foarte tăcută.
Eram mult mai atrasă de interacțiunea cu animalele, în natură,
decât de interacțiunea socială, cu alți oameni.
Ăsta e adevărul.
Eram un copil sălbatic.
Când sunt în natură…
mă simt conectată la ceva mai înalt și mai important decât mine.
Prima dată când am văzut un rechin cu ochii mei,
aveam șapte sau opt ani.
A venit exact sub mine.
În acel moment, a trebuit să aleg.
Îl urmez?
Sau ar trebui să mă tem de el?
Am înotat după el puțin.
A fost o experiență extraordinară! Am simțit fascinația naturii.
Fascinația asta nu m-a părăsit niciodată.
Când sunt în preajma lor, simt că trăiesc.
Nu e infuzia de adrenalină, ci un sentiment de conexiune.
Atunci mă simt cel mai mult eu însămi.
Rechinii mă atrag ca un magnet.
Și cred că se întâmplă așa, fiindcă asta e menirea mea în viață.
Acesta e scopul meu în viață.
Mi-am dezvoltat pasiunea pentru fotografie prin surfing.
În prima parte a vieții, m-am gândit că voi fi fotograf de surfing.
Din păcate, în timp,
am realizat că, dacă vreau să am succes pe această nișă,
ar trebui să renunț la cele mai bune zile de surfing
ca să fac bani fotografiind.
Fir-ar să fie… Nu anticipasem asta.
Dar, ca surfer în Hawaii, eram îngrozit de rechini.
Pe când aveam șapte sau opt ani,
au avut loc multe atacuri ale rechinilor.
Rechinii atacă lângă Oahu.
Rechinul a apărut de sub el.
Rechinul l-a mușcat de două ori. I-a smuls brațul.
Nu te simți în largul tău la surfing.
Frica s-a răspândit în întreaga comunitate și mi-a bântuit copilăria.
Sub presiunea industriei turismului,
în Hawaii, s-a creat o echipă care să se ocupe de atacurile rechinilor.
S-a luat decizia controversată de a ucide rechinii.
Și eu ziceam: „Un rechin bun e un rechin mort.”
Mergeam în portul Haleiwa.
Erau mulți rechini-tigru întinși pe rampe.
Să fi fost vreo 20 sau 30. Lumea aclama pescarii.
Eu eram un copil speriat.
Nu știam multe.
E trist că acesta era trecutul meu când am ajuns să înot cu un rechin.
A fost exact invers față de cum credeam că va fi.
Eu și un prieten am început să ducem oameni la scufundări.
Îi învățam despre rechini.
Cumva, am inițiat scufundările cu cuști de aici.
Era foarte greu pe vremea aceea,
fiindcă exista încă multă frică în comunitate.
Unii amici nu-mi mai vorbesc, fiindcă îmi plac rechinii.
Ei spun: „Aduci monștrii în orașul nostru.”
Le zic: „Nu sunt monștri și sunt aici dinaintea noastră.
Trebuie să învățăm să coexistăm.”
Toate astea cumva…
au pregătit terenul pentru întâlnirea mea cu Ocean.
Am cunoscut-o în 2006.
Dădea lecții de scufundări.
Eu conduceam o barcă de observare a rechinilor.
În prima zi a zis: „Dacă vreți să obțineți certificatul cu mine,
trebuie să veniți cu mine să vedeți rechini în sălbăticie.
Vreau să știți cum sunt rechinii cu adevărat.”
Atunci mi-am zis: „Doamne, e uimitoare.”
Când ne-am cunoscut,
tocmai terminasem o relație de doi ani și voiam să fiu singură.
Mă gândeam: „Nu mă place. E foarte tăcută.
Nu vrea să vorbească cu mine.”
Trebuia să mă concentrez la rechini.
Rechinii sunt chemarea mea.
Aici, în Hawaii, avem peste 30 de specii de rechini.
Cei mai mulți fug de om.
Dar rechinii-tigru sunt altfel.
Sunt mai închiși la culoare și au dungi frumoase.
De obicei, nu depășesc 5,5 metri în lungime.
Sunt foarte curioși, pot învăța și sunt foarte atenți.
Pot mânca aproape orice.
Pot străpunge carapacea țestoasei și pot secționa oasele.
Cadavrul unei femei de 60 de ani…
Nu l-a văzut venind.
Sunt capabili de sprinturi scurte cu o viteză incredibilă.
Rechin-tigru!
Oamenii se tem foarte tare de ei.
Această frică vine din lipsă de înțelegere.
Rechinii există pe Pământ de cel puțin 400 de milioane de ani.
Sylvia e o aprigă apărătoare a oceanului.
A devenit un fel de figură regală subacvatică,
fiind numită Profunzimea Sa.
Nu putem face interviul sub apă?
Sunt o piesă esențială a mecanismului ce face oceanul să funcționeze.
Sunt Kim Holland, profesor la Institutul de Biologie Marină din Hawaii
și am înființat grupul de cercetare a rechinilor acum 40 de ani.
Prin evoluție, rechinii au ajuns prădătorul suprem.
Dacă elimini rechinii,
efectul se va propaga în tot restul lanțului trofic.
Avem nevoie de ocean, de un ocean sănătos.
Avem nevoie ca toate piesele să funcționeze
așa cum au funcționat cu mult înainte să existe oamenii.
Perturbarea acelui ecosistem, și nu știm exact cât de mult o facem,
nu e un lucru bun.
DR. MAURICIO HOYOS CERCETĂTOR AL VIEȚII RECHINILOR
Un mare dușman al rechinilor e ignoranța.
Oamenii știu o parte a poveștii.
Nu știm și cealaltă parte.
Nu înțelegem cum e viața lor.
Nu înțelegem dificultatea vieții lor de zi cu zi.
Povestea s-ar schimba.
La Juan mi-a atras atenția felul în care vorbea despre rechini.
Am simțit că era pasionat de ei.
Până în acel moment,
nu mai întâlnisem pe nimeni
care să spună acele lucruri.
M-a vrăjit.
Sunt gata.
Apoi am mers la scufundări împreună în fiecare zi.
Ea e ca un animal sălbatic frumos…
care trăiește în formă umană.
Trebuie să ții pasul.
Era foarte tare cu Juan. „Facem asta toată ziua, în fiecare zi.”
El era la fel de obsedat ca mine, cred.
Pe atunci, zicea întruna: „Vreau să văd rechini.”
Tot timpul.
A devenit aproape o obsesie.
Aici, în Hawaii, oamenii își fac griji mai ales din cauza rechinilor-tigru,
având în vedere cât de puternici sunt, cât de repede pot lua o viață.
Nu cred că lumea realizează
cât timp a fost investit pentru a identifica zonele
în care putem garanta că îi vom vedea.
Mii de scufundări în curenții marini…
anotimp după anotimp.
Marcăm coordonatele GPS pentru fiecare rechin observat.
Notăm specia și numărul de exemplare.
După ce am găsit tot mai mulți rechini…
în cele din urmă, am găsit locul perfect.
Curenții puternici sunt principalul factor care aduce rechinii acolo.
Curentul converge în acel punct
datorită formelor de relief de pe fundul oceanului și de pe uscat.
Lumea credea că ai nevoie de o cușcă pentru că rechinii sunt periculoși.
Dar schimbările sunt făcute de cei care încearcă ceva diferit.
Vreau să arăt lumii că nu sunt monștri. Asta vreau să dovedesc.
O să fiu sincer.
Aveam emoții.
Nu le arătam, deși, uneori, aveam o senzație incomodă.
Dar Ocean e elementul alfa în relația noastră.
Nu mă deranjează asta.
Ea are rolul principal.
Eu doar filmez.
Au dinți mai ascuțiți și înoată mai repede decât mine.
Cum fac să nu mă ia prin surprindere?
Totul se întâmplă rapid.
Sunt chiar în fața gurii unui rechin.
Am un singur gând: să supraviețuiesc. Hai să împing în jos.
Și când părea că situația a degenerat, ea a știut mereu să păstreze controlul.
Mi-am dat seama că, dacă stau mai mult sub apă,
ei mă tratează tot mai mult oarecum ca pe un alt rechin.
Dar la fiecare două minute, ieșeam să respir.
Am decis să învăț să-mi țin mai mult respirația
pentru a petrece mai mult timp cu ei.
Ca să stai printre rechini, e mai bine să te scufunzi liber,
fiindcă așa semeni mult mai mult cu un alt animal marin
și ești mai agil.
Eu am avut mereu un avantaj natural pentru scufundări libere.
Dar am vrut să fiu mai bună.
Când simți nevoia să respiri,
iar primul gând e: „Doamne, trebuie să respir”,
poți ieși din starea aceea, zicându-ți: „Nu. Corpul meu poate rezista mai mult.”
Asta a schimbat la propriu modul în care creierul meu procesează durerea.
Mereu mi-am forțat limitele.
Rechinii m-au împins să fac asta.
Pot să-mi țin respirația mai mult de 6,5 minute.
Atunci am putut să-i văd interacționând.
Atunci am putut să le observ limbajul și modul de comunicare.
Am citit ceva când eram mai tânără.
Cineva studiase albinele dintr-un stup.
A văzut că acestea comunică printr-un fel de dans.
Pornind de la asta, am făcut anumite conexiuni.
Rechinii nu înoată la întâmplare.
Se pot observa multe tipare.
Sunt tipare ce țin de ierarhia socială.
Urmărire sau înot deasupra.
Interceptare sau blocare.
Un tipar foarte evident e înotul în paralel.
Doi rechini se aliniază unul lângă altul
și se măsoară.
De obicei, rechinul mai mare va ocupa o poziție mai înaltă.
Ocazional, unul se întoarce către exemplarul care se măsoară cu el.
Parcă zicea: „Nu face asta.”
Își coboară înotătoarele pectorale.
Aceasta e o amenințare.
Mi-am dat seama că, dacă sunt încordată sau emoționată sau stresată,
aceste emoții se reflectă pe corpul meu
în mișcări insesizabile ale mușchilor.
Rechinii sunt foarte evoluați, le disting.
Parcă îți citesc gândurile.
Dacă îți poți vizualiza intențiile foarte clar în minte,
mușchii corpului vor reflecta acest lucru.
Și așa reușești să privești lumea ca un rechin.
Când am înțeles acest lucru, mi s-au deschis ochii.
Abia mai târziu
am început să recunosc anumite exemplare.
Nu puteam încă să zic: „Uite-o pe Nikki.”
Încă nu ne tutuiam, dar o recunoșteam.
Îmi amintesc cicatricile ei.
Îi spuneam: „Îți amintești de mine?”
„Tu ești?”
O salutam ca pe un prieten. „Bună!”
Rechinii au o membrană nictitantă, care e chiar pleoapa lor.
Se ridică, nu coboară.
O folosesc pentru protecție.
Îi văd cum se forțează să o țină coborâtă. Când se apropie, vor să aibă ochiul liber.
Vor să se uite.
Nikki se apropie, deschide ochii și se uită la mine.
„Te văd.” Înțelegi?
Ochiul întors în sus e o dovadă de încredere.
Ce-ar fi să întind mâna?
Apoi mă adaptez la ce face ea.
Iar Nikki răspunde.
Se întâmplă ceva ce nu pot explica.
Comunică.
În acel moment de contact, se spun foarte multe lucruri.
Rechinii au senzori
prin care simt energia electrică produsă de organismele vii.
Ea simte cine sunt
la un nivel la care noi nu simțim lumea.
Nu totul poate fi cuantificat.
Nu înseamnă că un lucru nu se întâmplă.
La acel moment, făceam multe fotografii bune.
Voiam să le publicăm și să transmitem mesajul.
Dar nu auzeam decât „monstru.”
#monstru
Trebuie să schimbăm discursul, să privim altfel rechinii.
Să inversăm percepția.
Când apărea și Ocean în poze, se schimba totul.
Toți întrebau: „De ce nu e mâncată de rechin?”
CUM FACE ASTA?
Atunci am înțeles că elementul uman al interacțiunii cu rechinii e esențial
și că oamenii se pot raporta la asta și pot vedea rechinii altfel.
MULȚUMESC PENTRU TOT
„Nu sunt ca în Fălci.”
Din acel moment, oricând am putut, am filmat orice interacțiune.
Asta trebuia să fac în fiecare zi.
Când te expui…
te expui și criticilor.
Nu mă încântă deloc povestea asta cu Ocean Ramsey.
În practica hawaiiană, nu te duci tu spre un anumit lucru.
Îl lași să vină la tine.
E faimoasă pentru asta.
Oricine are legătură cu rechinii știe cine e și ce face.
Totul pentru Instagram, poze peste poze.
Oamenii văd și vor să facă asta, se simt atrași.
Nu aș recomanda.
Oricum, nimeni nu ne ascultă. Noi venim după, să adunăm resturile.
Când faci așa ceva și arăți tuturor,
transmiți mesajul greșit.
Toți cred că pot face la fel.
Dacă un rechin face conexiunea cu tine, asta e altă poveste.
Vreau să te cunosc. Vreau să te simt. Vreau să înțeleg.
Oricare ar fi motivul pentru care vrei să pui mâna pe acest animal,
trebuie să știi ce se întâmplă, în ce te bagi.
Te uiți la Ocean și la Juan.
Ei înțeleg rechinii.
BRIAN KEAULANA OM AL MĂRII
Nu există mulți oameni ca ei. Ei înțeleg rechinii cu mintea și cu inima.
Sunt în armonie nu doar cu rechinii, ci și cu oceanul.
Privind-o pe această tânără în armonie cu aceste animale mari,
putem vedea prin ochii ei, îi putem vedea altfel pe rechini.
Mi se pare o metodă foarte bună de a schimba percepția oamenilor.
Ei încearcă să ne arate că nu trebuie să ne temem de animale.
Asta încearcă ei să-i facă pe oameni să înțeleagă.
Ea intră în apă…
și întreabă: „De ce să-mi fie frică?”
De cele mai multe ori, scapi.
Dar uneori, nu scapi.
Pășim pe o coardă subțire. Cum găsești echilibrul?
Pe de o parte, îi umanizezi, le arăți personalitatea,
arăți că sunt incredibili și că nu sunt monștri.
Pe de altă parte, sunt prădătorii supremi, nu sunt cățeluși.
Dacă ceva nu merge bine, ne asumăm, suntem în larg.
Nu trebuie să știe nimeni.
Nu avem copii.
Nu riscăm nimic, în afară de viețile noastre.
Sunt pregătită să mor oricând. Cum era vorba aia?
Nu contează câți ani trăiești, ci cât trăiești în anii pe care-i ai.
Iar eu… Pe bune, Sharkey?
- Sharkey se face remarcat! - Cu siguranță.
Parcă-l aud: „M-ați uitat? N-aveți cum!”
Sper că n-are de gând să o țină tot așa. Dacă da, va trebui să las geamul coborât.
Pe ceasul meu e Aloha Time!
- Am ajuns! - Scuze de întârziere!
Da. Ești tot mai mare de fiecare dată!
V-am adus ceva: tatuaje cu rechini.
- Mulțumim! - Cu plăcere!
Vă tatuați ca tatăl vostru.
Mă gândeam să facem niște brățări drăguțe cu rechini.
Cum și-a pierdut rechinul dinții?
Rechinii sunt tare norocoși. N-au nevoie de dentist.
I-am cunoscut pe Ocean și pe Juan când am lucrat împreună la un mic proiect.
Am făcut o scufundare și i-am sunat imediat după aceea.
Le-am zis: „Vreau să fac asta din nou.”
Când înoți cu un rechin mare,
simți o energie și o prezență…
E foarte greu de descris.
Îți dai seama că înoți alături de ceva
ce a existat într-un fel sau altul înainte să existe copaci.
Înoți cu un dinozaur.
Ocean și Juan sunt perfect antrenați și sunt foarte pricepuți la ceea ce fac.
Ei trăiesc totul.
E mult mai periculos pentru o persoană care nu poate trăi acest lucru.
Recunosc sincer că încă mi-e frică de fiecare dată.
E foarte important să fii calm
și să fii un prădător abil în prezența lor.
Nu e loc de slăbiciune când ești lângă ei.
Când întâlnesc un rechin, nu-i știu trecutul.
Nu știu ce experiențe a avut cu oamenii.
Acestea vor influența modul în care interacționează cu mine.
Doamne! Există…
Bine. Așadar, Kalihi…
Bună, Kalihi!
Kalihi înseamnă „margine” în hawaiiană.
Când a apărut, era o adolescentă foarte puternică.
O vedeam cum se repede către orice.
Lovea, mușca.
E mult mai dinamică decât ceilalți.
E foarte isteață.
Kalihi a făcut ceva ce nu mai văzusem.
Iese și mușcă suprafața apei…
ca să producă bule de aer.
Să nu se mai vadă nimic la suprafață.
Face multe lucruri la care nu te aștepți.
Când încearcă să-și rotească corpul,
pare că mi-ar fi învățat metodele.
Nu știu cum.
Eram sigur că știe ce face. Nu i-aș fi pus la îndoială deciziile.
Nu aveam de gând să-i sădesc îndoiala în suflet.
Nu e un joc video.
Nu ai buton de pauză.
O provoca pe Ocean.
Acceptă riscurile. Recunoaște-le și mergi mai departe.
Sub apă, rechinii mi-au fost profesori.
Mi-au modelat mișcările în apă, așa cum fac și cu alte animale.
M-au abordat din unghiuri diferite.
Mi-au arătat cum își folosesc camuflajul, venind de dedesubt.
Acele experiențe m-au ajutat să învăț să-i redirecționez.
Împing în jos.
Brațul rămâne întins.
Seamănă cu un dans frumos.
Dacă voia ca rechinii să se apropie, își lăsa capul jos
sau se ghemuia.
Dacă vrei mai mult spațiu, stai vertical, drept.
Fii mai direct, menține contactul vizual.
Spune-le: „Sunt un prădător egal cu voi și sunt atent în jur.”
Când trebuie, menține-ți poziția.
E foarte atentă și știe foarte multe despre animale.
Eu, în spatele camerei, devin uneori neatent.
Când privești printr-un obiectiv, nu mai vezi ce e în jurul tău.
Trebuie să am grijă de el.
M-a învățat foarte multe.
Mi-a explicat comportamentul lor și strategia pentru siguranță.
Ocean a făcut din asta o știință.
Dacă ești pe o placă lungă, nu prea se apropie.
La fel, dacă înoți cu cineva.
Minimizează stropitul și orice acțiune care ar atrage atenția asupra ta.
Oamenii nu pot fi ținuți departe de rechini.
Vor să înoate, să facă surfing, să se scufunde. Vor da de rechini.
Vreau ca oamenii să fie în siguranță. Accidentele nu ajută cauzei mele.
Nu ajută la conservarea rechinilor, nu îmbunătățește reputația lor.
Simt că am o obligație morală foarte importantă:
să mă asigur că oamenii sunt în siguranță, că învață să fie în siguranță.
Un aspect al atacurilor rechinilor e că, în aproape toate cazurile,
persoana atacată nu a știut că va fi atacată.
Deci n-a avut ocazia să adopte un comportament evaziv.
Eu cred că ea face asta
mai mult ca spectacol decât pentru știință.
Dacă ești om de știință sau nu, asta nu contează prea mult.
Pentru mine contează un lucru:
timpul pe care îl petreci cu aceste animale.
Înțelege în profunzime comportamentul rechinilor
datorită timpului petrecut cu aceștia.
Pe de altă parte, între cercetători,
nu e deloc respectată.
Unii susțin,
fiindcă ea se fotografiază și își spune poveștile în felul ei,
că nu are un comportament de om de știință.
Dar ce face un om de știință,
dacă nu să studieze ceva cu atenție și apoi să comunice observațiile?
PARTE LIPSĂ ÎN FORMĂ DE SEMILUNĂ
PARTE LIPSĂ
Completăm fișe de identificare de 15 ani.
PARTE LIPSĂ
NIKOLÉ - NIKKI - REGINA NIKKI
RILEY (KOA - RĂZBOINICUL) MASCUL
Am identificat 300 de rechini.
CICATRICE PE COADĂ SE VINDECĂ
VIOLET (PUA - FLOARE) FEMELĂ
TIMIDĂ, PRECAUTĂ
SE APROPIE GREU
NIVEL REDUS DE CURIOZITATE
CREAȚA (KU'UIPO - SCUMPA) FEMELĂ
ÎNOTĂTOARE DORSALĂ CURBATĂ
TINDE SĂ MĂ URMĂREASCĂ
Pentru mine, sunt unici.
GADOR (POPOKI - PISICA) FEMELĂ
Sunt distincți și la fel de importanți ca orice om.
NIKKI (ALI'I NIKOLÉ - REGINA) FEMELĂ
DORSALĂ DETERIORATĂ
TANK (ALI'L - REGELE) FEMELĂ
Am început să lucrez cu Ocean în 2006.
După vreo cinci ani, Roxy a apărut în viața noastră.
ROXY (NANI - FRUMOASA) FEMELĂ
Prima dată când am văzut-o,
avea falca proaspăt ruptă și arăta oribil.
FALCĂ RUPTĂ DINȚI EXPUȘI DE CÂRLIG?
Îi simțeam durerea.
Se vedea în felul în care înota.
Îmi amintesc că am filmat-o.
Toți au zis: „Ce monstru dezgustător și înfricoșător!”
Nu ea e monstrul.
Monștri sunt oamenii care i-au făcut asta.
Imaginează-ți că ai avea tu falca ruptă.
Imaginează-ți cum ar fi să încerci să mănânci.
Se poate hrăni doar cu pește care a fost deja prins sau e mort,
găsit de obicei într-un cârlig sau într-o plasă.
Îi e foarte greu.
Având și dispozitivul de localizare…
Se prinde în plase mai mult decât alte animale
din cauza dispozitivului.
Deseori, luăm fire de pescuit de pe alți rechini,
iar aceștia fug de noi.
În cazul lui Roxy, după atâția ani în care am curățat-o,
știu cu siguranță că ne recunoaște.
Pentru mine, e foarte tulburător să fiu în preajma ei.
În 1999, mi-am rupt spatele într-un accident, la cățărare.
S-a rupt coarda. Am căzut vreo 15 metri.
Când ți se spune că n-o să mai mergi niciodată,
ți se schimbă complet perspectiva.
Merită să mai încerci?
Petrec mult timp cu Juan și văd cât de tare îl doare spatele.
Simt că ei doi se înțeleg și stabilesc o conexiune la alt nivel,
fiindcă amândoi sunt chinuiți de durere.
E minunat să-i vezi interacționând.
Cotul trebuie să fie întins tot timpul, dar…
uneori sunt foarte relaxat și las mâna să se îndoaie.
Mă șochează felul în care sunt tratate animalele.
Vine un moment în care realizezi că nu sunt protejate deloc.
Aici nu existau repercusiuni legale pentru uciderea unui rechin.
Aproape 100 de pui de rechin-ciocan au fost găsiți morți în Hawaii.
Cel mai probabil au murit prinși în plasa unui pescar.
Nu sunt protejați de uciderea fără rost.
Se practică pescuitul de rechini.
Să omori un rechin… Așa a pățit Roxy.
Le rup falca și îi scot din apă ca să facă o poză cu ei.
Simt…
Nu mă descurc prea bine să descriu emoțiile în cuvinte.
Desigur, ți se frânge inima. Suferi.
În acest moment,
populațiile de rechini au scăzut la mai puțin de 10%
la majoritatea speciilor mari.
50 DE ANI DE DECLIN
EXTINCȚIE
Toate aceste specii se îndreaptă spre dispariție.
EXTINCȚIE
- Bine. Unde ne aflăm? - Aici.
- Și unde… - La piața de pește.
Când am înțeles ce înseamnă comerțul cu înotătoare de rechin
și că populațiile de rechini erau decimate pentru un castron cu supă,
s-a aprins un foc în mine.
Rechin…
Țări din toată lumea îi omoară.
Se întâmplă pe ascuns, și nimeni nu-și dă seama.
Știi ce fel de rechin… E rechin-balenă?
Și dacă n-ar fi fost o specie esențială, importantă pentru ecosistemele marine,
să omori un animal pentru mai puțin de 2% din corpul lui…
De ce ai face asta pentru un castron de supă?
Care e cea mai mare problemă?
Cea mai mare problemă, vizibilă imediat, e exterminarea rechinilor.
Asta e problema.
Cum transmiți informația asta? Cu ajutorul imaginilor.
Îmi voi folosi înfățișarea.
Mă voi expune pentru o cauză.
Oamenii întâi se uită și abia apoi ascultă.
Atrag atenția oamenilor.
Apoi pot să transmit mesajul.
RECHINI UCIȘI
Acesta e scopul meu.
La scară mică, se întâmplă în fiecare zi.
Cu acele imagini putem ajunge la mult mai mulți oameni
decât cu orice altceva am încercat.
E o oportunitate de a fi văzuți de lumea întreagă.
280.000 UCIȘI ZILNIC
NU TE TEME DE RECHINI. TEME-TE PENTRU EI.
SALVEAZĂ RECHINII! GRĂBEȘTE-TE!
NICIODATĂ
SĂ O MUȘTE UN RECHIN LOL
Fiind femeie, am parte de atenție la un alt nivel
și voi fi criticată mai mult.
PREMIUL IDIOATA ZILEI
Nu toată lumea are aceeași părere.
VREI DOAR SELFIE-URI
LASĂ-I ÎN PACE AUTOPROMOVARE
Războinici de tastatură, la foarte mare depărtare.
LOL NOROCUL TE VA PĂRĂSI
Oamenii îmi zic: „O să mori.”
Le spun: „Să ai o zi minunată și viață lungă.”
PRĂDĂTORI SUPREMI LA MODĂ PE IG
ÎȘI ARATĂ FUNDUL
Discută despre aspectul meu și modul în care abordez conservarea.
Să o facă ei mai bine!
SE JOACĂ CU FOCUL
Asta e situația. Asta avem, cu asta lucrăm.
Până la urmă, am înțeles că e nevoie să facem ceva extrem.
Fălci.
Cea mai profundă teamă pe care o simt oamenii față de rechini.
E imaginea unui mare rechin alb.
Am vrut să facem poza asta
ca să arătăm legătura dintre om și rechinul alb,
inversul imaginii din Fălci.
Vin în fiecare an în Hawaii, dar îi vezi foarte rar.
Sunt unicornii oceanului.
Sunt văzuți foarte rar,
darămite să fii în apă și să vină unul lângă tine.
Sunt câteva locuri unde știm că există rechini albi
și că te poți scufunda lângă ei.
Un loc e Guadalupe.
GUADALUPE MEXIC
E prima dată când fac scufundări lângă rechini albi.
Curentul poartă momeala și peștii în direcția aceea.
Rechinul ar trebui să vină din direcția aceea.
Când colo, vine de la prova bărcii.
Cu ochii deschiși, are contact vizual cu fiecare persoană.
Apoi se scufundă.
Apoi vine direct de jos extrem de repede.
E ca o pată albă.
Asta m-a făcut să înțeleg că, dacă ar vrea să vâneze oameni,
n-am avea nicio șansă.
Nu zic că oamenii ar fi mușcați de rechini.
Oamenii ar dispărea.
Pentru prima dată în viața mea,
m-am hotărât să observ comportamentul unei anumite specii de rechin
dintr-o cușcă.
Îi privesc cum interacționează,
le urmăresc conversațiile
și încep să le cunosc limbajul.
Există o anumită neliniște, dar e mai mult entuziasm.
Și o senzație: „Acum sunt pregătită.”
Învăț, observ.
Sunt foarte atentă, fiind în cușcă, și, ce să vezi, e unul chiar aici.
Pe ăsta l-am ratat.
Știu sigur ce se va întâmpla când voi ieși în afara cuștii?
Nu.
Apoi am văzut un rechin minunat.
Era femela dominantă din acea zonă.
Curiozitatea ei față de mine era profundă.
Se uită la mine!
Poate că nu e modul corect de a spune, dar aproape că a fost o invitație.
Nimeni nu interacționase așa cu un rechin alb până atunci.
Acesta a fost momentul anti-Fălci.
GoPro a publicat filmul în seria despre conservare.
OCEAN RAMSEY ȘI UN RECHIN ALB
Atunci s-a schimbat totul.
Ocean Ramsey.
- O cheamă Ocean? - Da.
O fată neînfricată, care înoată cu rechini albi.
Femeia asta chiar înoată cu un rechin alb.
Nu se poate!
E un rechin absolut uriaș!
Nu știu cât i-a plăcut rechinului.
Rechinii albi sunt neînțeleși. Ca orice om rațional, ea înoată cu ei.
Dacă jucam acum To tell the truth,
nimeni n-ar ghici că tu ești aceea care a înotat cu un rechin alb.
Comunitatea creștea.
Am avut și niște oportunități de afaceri
pentru a crește gradul de conștientizare,
ceea ce era bine pentru rechini.
Acum, tot mai mulți vor să exploreze și să vadă comportamentul rechinilor.
Noi putem să le facem cunoștință cu rechinii.
Puteți intra în apă. Stați foarte aproape de barcă.
Îi ajutăm să rămână în siguranță.
E extraordinar să poți să-i oferi cuiva o perspectivă personală.
Să poată spune:
„Am înotat cu un rechin. A fost o experiență plăcută.”
Să poată înțelege ce înseamnă cu adevărat un rechin
și să fie inspirat să-i protejeze.
Partea dificilă în toate astea e echilibrul.
Adică trebuie să protejăm aceste animale.
Dar eu am văzut ce poate face acest animal unei ființe umane.
De dimineață, alertă maximă într-un loc popular de surfing din Oahu.
Un surfer de 25 de ani e în stare critică după ce a fost atacat de un rechin.
Colin Cook făcea surfing în nordul insulei Oahu,
când a apărut brusc rechinul.
Era o zi superbă.
Apa era limpede și foarte primitoare.
Eram acolo de câteva ore.
În momentul acela, mă gândeam să prind un val.
Din senin, am fost lovit de ceva și tras sub apă.
Am deschis ochii și am văzut că un rechin mare mă prinsese de picior.
Am reușit să mă eliberez și să ies la suprafață.
Vârful acestui deget lipsea. Aceste trei degete atârnau într-o parte.
Mi-am zis: „Asta a fost. Am scăpat.”
Apoi m-am uitat la picior. Nu mai exista.
În acel moment, am înțeles că s-a terminat, că sunt mort.
Am avut o presimțire că trebuia să fiu acolo.
Nu știu cât de mult pot intra în detalii.
Rechinul l-a mușcat de aici.
Lesa de siguranță era legată la gleznă.
Din cauza locului de unde fusese mușcat, după ce Colin s-a cățărat pe placă,
rechinul îl smucea de lesă când am ajuns la el.
M-am uitat și am auzit: „Rezistă, vin după tine!”
Keoni era lângă mine pe o placă de stand-up paddleboarding.
Ocean și Juan îmi ziseseră:
„Rechinul-tigru are o putere incredibilă când vine spre tine.
Dar dacă poți să-l deviezi,
ai un răgaz de 10-12 secunde până se întoarce.”
L-am lovit cu toată puterea.
Am încercat să-l împing în jos.
Imediat ce l-am lovit și am știut că gura lui a trecut de noi,
i-am aruncat lui Colin vâsla, l-am luat în spate meu,
și am început să vâslim.
Eram aproape mort. Îmi era greu să respir.
Îi spuneam lui Keoni ultimele mele dorințe.
Mi-a zis: „Spune-i mamei că o iubesc.”
Am fost apropiați după întâmplarea asta.
Avem o legătură unică.
E un erou pentru mine.
Cook a ajuns la mal ajutat de un prieten.
Piciorul stâng i-a fost amputat și a pierdut parțial două degete,
dar e în viață.
Keoni Bowthorpe a primit Medalia Carnegie.
E acordată celor care-și riscă viața într-o măsură extraordinară
pentru a salva pe cineva.
E o poveste eroică minunată,
iar eu îmi simt inima zdrobită.
E o tragedie.
Nu pot decât să caut partea pozitivă acum și în orice situație.
Astfel de tragedii se întâmplă foarte rar.
În fiecare zi, rechinii înoată lângă surferi, înotători și scafandri.
Dacă ne vedeau ca pe o pradă naturală…
asemenea incidente s-ar fi întâmplat tot timpul.
Și totuși, se întâmplă extrem de rar.
Simt că treaba mea nu e să-i protejez doar pe oameni de rechini,
ci și pe rechini, de oameni.
Există perioade în care ajungi să cunoști anumiți rechini,
după care nu-i mai vezi doi ani.
Te întrebi: „Le-a rupt falca vreun cârlig? S-au prins în vreo plasă?
Sunt prinși în vreo undiță?
Au murit?”
N-o mai văzuserăm pe Roxy de mult.
Avea o sfoară cu cârlig, care-i ajungea în burtă.
N-am putut să o tai.
Dacă trăgeam de ea, se vedea că simte durere.
Doamne, mi s-a strâns inima, văzând-o așa.
Se vedea și că era foarte slabă.
M-am gândit: „Probabil că nu va supraviețui.”
Măcar mi-am luat rămas-bun.
Mă temeam pentru rechini.
Ajunsesem să fiu îndrăgostită de ei, de fiecare dintre ei.
„Hai să facem ceva să-i salvăm!”
SĂ INTERZICEM PESCUITUL DE RECHINI
Am încercat să propunem o lege,
o schimbare politică,
prin care să se interzică uciderea inutilă a rechinilor în Hawaii.
Urmează propunerea 1734, referitoare la protecția vieții marine.
E lungă.
CAPITOLIUL STATULUI HAWAII HONOLULU 2016
- Puteți vorbi la microfon? - Da, scuze. Mă auziți?
Am renunțat la orice altceva.
Bine! Continuăm strategia pe rețelele sociale.
N-am nevoie de somn. Hai să rezolvăm asta și să publicăm cât mai multe imagini.
Aloha, sunt Ocean Ramsey.
Mă ocup cu conservarea rechinilor.
Rechinii sunt esențiali pentru sănătatea ecosistemelor marine.
Trebuie și merită să fie protejați.
Cred că gândește ca un rechin. E un compliment.
Opuneți-vă pescuitului!
Alegeți reprezentanți care vor legifera protejarea rechinilor.
Bună!
Mobilizăm comunitatea pentru a pune presiune pe politicieni.
Realitatea tristă e
că în lume sunt uciși anual peste 100 de milioane de rechini.
De ce să-i protejăm? Ce nevoie avem de ei?
Dacă îi eliminăm din ocean, totul se duce de râpă.
70% din oxigen vine din oceane,
iar rechinii sunt vitali pentru un ecosistem sănătos.
Pentru a face o schimbare în timpul în care e nevoie să fie făcută,
cred că trebuie să lucrăm împreună.
Trebuie să lucrăm în echipă.
În sudul insulei Maui, au avut loc multe atacuri.
Faptul că apar aceste cazuri are legătură
și cu creșterea numărului de oameni care petrec timp în apă.
Sunt Juan Oliphant…
Nu eram doar eu și Juan.
Erau foarte mulți oameni din comunitate.
Capitoliul Statului Hawaii, camera 312. Sper să veniți!
Multe specii de rechini vor dispărea fără protecția noastră.
În unele cazuri, rechinii prinși au fost agățați pe semnele de circulație.
Spânzurați.
Susțineri primite online.
SUSȚIN HB1734.
De la toate organizațiile cu care lucrăm.
PUTEM SCHIMBA CEVA PROTEJAȚI-I
E foarte hotărâtă și e activă pe multe platforme.
E greu să ții pasul cu ea.
Nu toți vor fi de acord cu tine.
E o competiție acerbă între rechini și pescari.
Niște pescari se opuneau constant.
Prinderea și uciderea rechinilor nu e o problemă majoră în Hawaii.
Nu e adevărat.
Provoacă mult haos.
Au fost uciși cu răutate, în mod intenționat.
- E sau nu e legitimă apărare? - E discutabil.
Ba nu. Trebuie să învățăm de la natură.
Ce lucrări academice ai publicat?
Ți-am văzut site-ul, e foarte comercial.
O subestimează pe Ocean, nu știu cât de dârză e.
Ne opunem adoptării legii.
Susțin total legea.
Mă opun adoptării legii.
Vreau ca manō să fie total protejat.
Ne-am străduit mult.
Dar legea nu a trecut.
An după an.
Atunci o vedeam în cea mai întunecată dispoziție.
E altă persoană.
I se schimbă mentalitatea. Devine mult mai negativistă.
Nu știe să se oprească.
O să se extenueze.
Eu știu că se luptă cu un adversar foarte puternic.
Nu își deschide sufletul față de mine, fiindcă…
Nu știu de ce!
Cu siguranță, am simțit că mă cuprinde o depresie majoră.
E ciudat, mă simt prost că sunt depresivă,
când am atâtea oportunități și mi se întâmplă atâtea lucruri.
Toată lumea are greutăți.
Am vrut să simt că sunt acolo cu ea în acele momente.
N-aș putea face asta fără el.
E singurul care mă înțelege.
Tot ce am trăit împreună ne-a făcut mai puternici.
În 2019, lucram deja de patru ani pentru a obține adoptarea legii.
Următorul termen pentru dezbatere era la sfârșitul săptămânii.
Știam că vom avea iar probleme cu sprijinul politicienilor.
Și atunci, s-a întâmplat.
WAIKIKI, OAHU, HAWAII 18 IANUARIE 2019
Am auzit că o balenă urma să ajungă la reciful din Waikiki.
Era o balenă moartă.
Imediat, m-am înviorat.
Fiindcă un cadavru de balenă atrage rechinii.
Eram în apă. Au venit rechini-tigru, iar noi îi observăm.
La un moment dat, rechinii-tigru au dispărut.
Era liniște deplină.
Am auzit sunete de delfini.
Și văd niște sclipiri mai jos, în apă.
Apoi, din adâncuri…
apare un rechin alb uriaș.
Dumnezeule!
E uriașă, are peste șase metri.
Juan a reușit să se apropie foarte mult.
Se vedea cum încearcă să smulgă mai multă carne de balenă.
Multe bucăți de carne de balenă ies pe la branhii.
Totul pare ireal.
Nu există cuvinte pentru a descrie acea experiență.
Apoi se duce direct la barcă.
Sunetul era ca de metal pe metal. Așa îți dai seama ce piele groasă are.
E mult mai frumos decât mi-aș fi imaginat vreodată.
Cu ea, senzația e diferită.
Nu simt nevoia să respir.
Emoțiile pe care le simt și conexiunea dintre noi mă copleșesc.
Asta e ceea ce trebuie să fac.
Pentru asta trăiesc.
Acesta nu e un film, ci realitatea.
Un rechin alb de șase metri.
Cel mai mare rechin alb văzut vreodată în lume.
Și cel mai bătrân! Are 50 de ani.
Uriașul rechin, o femelă, a apărut în largul insulei Oahu.
Ocean Ramsey a înotat alături de ea.
Ramsey a studiat rechinii peste tot…
Hawaii a atras atenția lumii datorită prezenței rechinilor albi.
Interesul a fost uriaș.
Face asta ca să arate
că nu toți rechinii sunt letali pentru oameni.
Ea ne spune că aceste animale trebuie protejate, nu defăimate.
- Are dreptate? - Nu.
S-a stârnit o controversă. „Nu trebuie să atingi un rechin.”
Nu hărțuiești animalele sălbatice ca să arăți că nu sunt periculoase.
Privește, nu atinge.
Controversa a fost bună,
fiindcă a menținut subiectul la știri mai mult timp.
S-a vorbit despre un rechin la știri și a fost spre bine.
Toată lumea zicea: „Nu trebuie să-i atingi.”
Oamenilor le pasă.
Mă gândeam: „Oamenilor chiar le pasă de un rechin!”
Sunt multe controverse cu privire la apropierea de un rechin alb.
Nu cred că rechinilor le pasă.
Nu o consider hărțuire.
Nu sunt de acord cu asta.
Dar binele pe care l-ar putea face
pentru populația de rechini, pentru conservarea speciei…
Pot ieși multe lucruri bune.
Oamenii ucid între 70 și 100 de milioane de rechini anual.
Cifrele acestea sunt năucitoare. Sunt uciși foarte mulți. E alarmant.
Vizita rechinului se suprapune eforturilor lui Ramsey
de legiferare a protejării acestor creaturi marine.
Exact în săptămâna aceea,
trebuia să programăm propunerea legislativă legată de rechini.
Mi-am zis: „Ce-am în gușă, și-n căpușă. Să-i dăm drumul!”
CAPITOLIUL STATULUI HONOLULU
Ea e Roxy.
Acum înoată cu o sfoară agățată de gât.
Mulți au venit să o întâlnească, să o vadă și să prindă drag de ea.
Îmi scriu mereu: „Mai trăiește?”
Sincer vorbind, nu pot spune.
Aceste animale vor dispărea de pe planetă, și nu există cale de întoarcere.
Situația e critică.
Avem cea mai mare șansă pe care o vom avea vreodată.
Nu mai ucideți rechini, ca să înceapă vindecarea oceanului.
Vă mulțumesc că ați venit.
După cum vedeți, am avut foarte puțină opoziție, deci…
Nu e o întâmplare.
E așa, fiindcă voi v-ați organizat
și susțineți această inițiativă de ceva vreme.
Dacă putem fi mai deschiși,
să vedem lucrurile din mai multe perspective,
avem o șansă mai mare să găsim echilibrul
și să stabilim o legătură cu creaturile cu care conviețuim pe această lume.
Omul a eliminat mereu lucruri de care s-a temut.
Le invadezi mediul.
Da, e și mediul nostru, dar cum coexistăm?
Asta e adevărata lecție.
Vești bune!
Propunerea legislativă 553,
un proiect de lege pentru protejarea rechinilor.
Acesta definește ca infracțiune
fapta prin care, cu bună știință și în mod intenționat,
un rechin e capturat, prins în plasă sau ucis în apele maritime statale.
Propunerea 553 e acum Legea 51 a Statului Hawaii.
Acum e ilegal să omori rechini în Hawaii.
Dar cel mai important e că legea e deja promulgată
și poate fi adoptată și de alte state.
Sunt suficienți câțiva oameni, și lucrurile se pot schimba.
Acolo e Roxy!
Doamne! Ce bine!
Când a revenit, am fost entuziasmați și fericiți.
„Trăiește! E aici! E plină de viață.”
Incredibil! Ce mai faci?
Ador rechinul ăsta.
Roxy!
Am fost încântați să vedem că părea foarte sănătoasă.
S-a întâmplat ceva. Cineva a ajutat-o.
Era plină de energie. Era extraordinară.
Am fost ușurați, văzând-o atât de înfloritoare.
Când știu că Roxy, Nikki și Kalihi,
rechinii cu care am crescut și care ne sunt ca o familie,
sunt protejați în mod oficial,
sunt foarte fericită.
Și mama m-a ajutat să devin adeptul conservării.
Cum zicea?
„Ești pe planeta asta o perioadă limitată de timp.
Încearcă să o lași mai bună decât ai găsit-o.”
Așa zicea. Mi-a rămas în minte.
Am fost de acord.
„Da, ce pot face eu ca lumea să fie mai bună decât era?”
Simt că asta definește relația mea cu oceanul și cu rechinii.
Cu siguranță.
Da… Mi-au dat lacrimile.
Ce sensibil sunt azi!
E de la căldură. E foarte cald aici.
Ar fi greu să exagerezi importanța a ceea ce fac ei.
Oameni care fac mult mai puțin
ar putea fi eroii copiilor tăi.
Cred că unii îmi vor autograful,
fiindcă sunt convinși că voi muri, iar cartea va valora mai mult.
Nimic din ce am realizat nu ar fi cunoscut
fără talentul lui incredibil, fără priceperea și atenția lui.
Colin Cook a scăpat din atacul unui rechin.
E un weekend important pentru el. E iar în apă.
E o zi minunată. Mă bucur să-i văd pe toți.
Vreau să cunosc mai mulți rechini și să explorez această planetă frumoasă.
Vreau să fac asta în continuare, dar nu știi niciodată când se va termina.
Dacă va fi din cauza unui rechin, nu uitați ce zic mereu:
că eu singură mă pun în aceste situații extreme.
Nu dați vina pe rechin.
HAWAII E PRIMUL STAT AMERICAN CARE INTERZICE UCIDEREA RECHINILOR.
ÎN LUME, 100 DE MILIOANE DE RECHINI ÎNCĂ SUNT UCIȘI ANUAL.
DEDICAT PĂRINȚILOR LUI JUAN, MARLU ȘI RICHARD OLIPHANT,
CARE AU DECEDAT ÎN TIMPUL REALIZĂRII ACESTUI FILM.
Subtitrarea: Dan Ilioiu