Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
NORRA KUSTEN, O'AHU HAWAII – 2007
Till att börja med var jag tvungen att lära mig att överleva.
För att överhuvudtaget kunna vistas i vattnet med dem.
De flesta som blir attackerade av en haj hade hoppat upp ur vattnet fort som fan.
Klämmor på ryggen.
Men eftersom jag stannade i vattnet efter att ha blivit attackerad
kunde jag observera deras naturliga beteende. Det var då jag började lära mig…
…hajspråket.
Alla vet vem Ocean Ramsey är.
-Ocean Ramsey. -Ocean Ramsey.
-Orädd. En våghals.
Hon är på nyheterna över hela världen.
-Heter hon Ocean? -Ja.
Men ingen känner till hennes historia.
Jag vill utforska. Jag vill tänja på gränserna.
Det är som om jag är gjord för det här.
Känslorna och samhörigheten jag känner
är överväldigande. Det är det här jag lever för.
Jag är ingen galning.
Jag är hypermedveten om vad de är kapabla till.
Det är bara det att hajar är mitt kall.
Det här överskrider gränser. Nåt kan gå fel.
Det tros vara den största vithajen nånsin i världen.
Hon hoppar i vattnet och ställer en fråga:
"Varför ska jag vara rädd?"
KVINNAN SOM SIMMAR MED HAJAR
BADFÖRBUD FARLIGA VÅGOR
STARKA STRÖMMAR HÖGA VÅGOR
Att växa upp på Hawaii
formade mig som människa.
Att titta ut över havet och alla färger,
och känna kraften i vågorna.
Jag var faktiskt ganska blyg som barn.
Väldigt tystlåten.
Jag drogs mycket mer till att interagera med djur ute i naturen
än att umgås med andra människor.
Jag var ett vilt barn.
Att vara ute i naturen…
…gör att jag känner mig sammankopplad med nåt högre och större än jag.
Första gången jag såg en haj med egna ögon
var jag sju eller åtta år.
Och den är precis under mig.
Jag var tvungen att göra ett val. Ska jag följa efter den,
eller borde jag vara rädd för den?
Jag simmade efter den en stund.
Det var en sån häftig upplevelse, och att ha den där naturliga fascinationen.
Och den fascinationen har aldrig lämnat mig.
Jag känner mig som mest levande i närheten av dem.
Det är ingen adrenalinkick. Det är en känsla av samhörighet.
Det är då jag känner mig mest som mig själv.
Det är nåt inom mig som görs att jag dras till hajarna.
Jag tror att det beror på att jag var ämnad för det här.
Det är mitt livs syfte.
Min passion för fotografi kom genom surfandet.
I början av livet tänkte jag att jag skulle bli surfingfotograf.
Dessvärre insåg jag att jag för att lyckas som surfingfotograf…
UNDERVATTENSFOTOGRAF
…måste jag offra de bästa surfingdagarna
för att tjäna pengar på att fotografera dem.
Så det var liksom: "Oj. Det tänkte jag inte på."
Men som surfare på Hawaii var jag livrädd för hajar.
Jag tror att jag var sju eller åtta.
Och det förekom många hajattacker.
Strax mer om Oahus senaste hajattack.
Hajen kom upp underifrån.
Hajen attackerade två gånger, och tog hans arm.
Det känns inte bra när man är ute och surfar.
Rädslan spred sig genom hela samhället, och den genomsyrade min barndom.
Hawaii pressas av en nervös turistindustri
och har inrättat en arbetsgrupp som ska hantera hajattackerna.
Man fattade det kontroversiella beslutet att döda hajar.
Jag tänkte: "En död haj är en bra haj."
Jag besökte Hale'iwas hamn. De hade lagt upp alla tigerhajar på rad.
20 eller 30 stycken. Jag hurrade för fiskarna.
Jag var bara en rädd unge.
Jag visste inte bättre.
Det är sorgligt att det var min bakgrund
tills jag fick dyka med en. Det var raka motsatsen till vad jag föreställde mig.
Jag och en kompis började med charterturer för dykare…
…och försökte lära folk mer om hajar.
Vi var med och startade burturismen här.
Vilket var svårt på den tiden, för det fanns fortfarande så mycket rädsla här.
Vänner som inte pratar med mig för att jag gillar hajar.
"Du lockar monstren till vår hemstad."
"De är inga monster", säger jag. "Och de var här före oss.
Vi måste lära oss att samexistera."
Så det var det som verkligen…
Det var det som ledde till att jag träffade Ocean.
Jag träffade henne för första gången 2006.
Hon var dykinstruktör.
Jag var kapten på en hajbåt.
Första dagen sa hon: "Om ni vill bli certifierade under mig
måste ni följa med mig och se vilda hajar.
Jag vill att ni ska veta hur hajar verkligen är."
Och jag tänkte direkt: "Herregud, hon är fantastisk."
När vi träffades höll jag på att lämna ett tvåårigt förhållande,
och ville verkligen vara singel.
"Hon gillar mig inte", tänkte jag. "Hon är så tyst. Hon är inte intresserad."
Jag ville fokusera på hajarna.
Hajarna är mitt kall.
Här på Hawaii har vi över 30 olika hajarter.
De flesta simmar iväg.
Men tigerhajar känns verkligen annorlunda.
De är mörkare på ryggen, med sina vackra ränder.
Och de blir knappt sex meter långa som mest.
De är så nyfikna och tänkande och medvetna.
De kan äta i stort sett vad som helst.
De biter genom sköldpaddsskal och ben.
Kroppen av en 60-årig kvinna…
Hon såg den inte ens.
Och de kan simma otroligt fort korta stunder.
Tigerhaj!
Folk är så rädda för dem.
Och rädslan beror på en bristande förståelse.
Hajar har funnits i minst 400 miljoner år.
Sylvia är en av havens främsta förkämpar.
Det har gjort henne till en sorts undervattenskunglighet,
med smeknamnet Hennes djuphet.
Kan vi inte göra det här under vattnet?
OCEANOGRAF
De är avgörande för att haven ska fungera.
Jag heter Kim Holland. Jag är professor på Hawaii Institute of Marine Biologi,
och jag grundade hajforskningsgruppen här för 40 år sen.
MARINBIOLOG
Hajar har utvecklats som en toppredator.
Om man dödar hajarna kommer det att påverka resten av näringskedjan.
Vi behöver ett friskt, levande hav.
Alla bitar måste fungera som de gjorde långt innan människor ens fanns.
Om vi stör ekosystemet,
även om vi inte vet vad effekten blir, kan det inte vara bra.
HAJFORSKARE
En av hajarnas värsta fiender är okunskap.
Folk känner bara till den delen av historien.
Vi har ingen motvikt. Vi vet ingenting om deras liv.
Vi känner inte till svårigheterna de upplever. Det skulle förändra narrativet.
Det som fångade min uppmärksamhet när det gäller Juan
var hur han pratade om hajar.
Jag hörde hur passionerat han kände för dem.
Och fram till dess hade jag aldrig träffat nån annan
som sa såna saker.
Jag blev helt tagen.
Ja, jag är redo.
Sen dök vi tillsammans varje dag.
Hon är som ett vackert, vilt djur…
…som försöker leva som en människa.
Man får bara försöka hänga med.
Det var häftigt med Juan. "Vi kan göra det här hela dagen, varje dag."
Han var lika besatt som jag, tror jag.
På den tiden var hennes inställning: "Jag vill se hajar."
Hela tiden.
Det blev nästan som en besatthet.
Men här på Hawaii är det tigerhajarna som människorna oroar sig för,
med tanke på hur kraftfulla de är, hur snabbt de kan ta ett liv.
Jag tror inte folk inser hur mycket tid som har ägnats åt att identifiera områden
där vi garanterat får se dem.
Bokstavligt talat tusentals driftdyk…
…under otaliga säsonger.
Vi markerade på gps:en varje gång vi såg hajar.
Vilken art det var.
Hur många de var.
Efter att ha hittat fler och fler hajar…
…hittade vi till slut den i stort sett perfekta platsen.
De starka, konvergerande strömmarna
är antagligen den största anledningen till att hajarna är där.
Strömmarna konvergerar just där på grund av havsbottnens utformning
och på grund av hur det ser ut på land.
Folk trodde att man behövde en bur, eftersom hajar var farliga.
Men det är de som försöker nåt annorlunda som skapar förändring.
Jag vill bevisa att de inte är monster. Det är det jag vill bevisa.
Jag ska vara uppriktig.
Jag var nervös, men jag visade det inte.
Även om det kändes lite olustigt ibland.
Men Ocean är alfan i vår relation, och jag har inga problem med det.
Hon tog täten.
Jag skulle bara filma.
De har tjockare hud, vassare tänder och simmar snabbare.
Hur undviker jag att bli överrumplad?
Allt går så fort.
Jag är bokstavligt talat framför en hajs mun.
Det enda jag tänker är: "Du måste överleva.
Okej, jag provar att trycka neråt."
Även jag tyckte att det såg vanskligt ut hade hon alltid kontroll över situationen.
Jag insåg att ju längre jag var där nere,
desto mer skulle de behandla mig som en haj.
Men jag var tvungen att komma upp för att andas ibland.
Jag ville bli bättre på att hålla andan,
för att kunna tillbringa mer tid med dem.
Om man är kring hajar är fridykning mycket bättre,
eftersom man blir mer lik ett havslevande djur. Man är smidigare.
Jag har alltid varit bra på fridykning.
Men jag ville bli ännu bättre.
När man känner att man måste andas,
och ens första tanke är "Herregud, jag måste andas",
så kan man träna sig till att tänka: "Nej, min kropp klarar sig längre."
Och det ändrade sättet på vilket min hjärna tolkar smärta.
Jag pressade mig själv hela tiden.
Och det var hajarna som fick mig att göra det.
Nu kan jag hålla andan i över sex och en halv minut.
Jag fick se dem interagera med varandra,
och då kunde jag studera deras språk och deras kommunikation.
Jag läste en sak när jag var yngre.
Nån hade studerat bin i en bikupa…
…och insåg att de dansar för att kommunicera med varandra.
Det var nog den tanken som förgrenade sig i mitt sinne.
Hajar simmar inte på måfå.
Det finns faktiskt en hel del mönster.
Den sociala hierarkins mönster.
Att följa efter eller åka snålskjuts.
Genskjuta eller blockera.
En av de mest uppenbara sakerna var parallellsimmandet.
Två hajar simmar sida vid sida, och mäter sig mot varandra.
Och det är vanligtvis den större hajen som intar den högre ställningen.
Ibland såg jag dem vända sig emot hajen som mätte sig mot dem.
"Hallå, gör inte så där."
Sänker sina bröstfenor.
Det kan uppfattas som hotfullt.
Jag insåg att om jag är spänd eller nervös eller stressad…
Alla känslor speglas i ens kroppsspråk,
via små muskelrörelser.
Hajarna är så utvecklade att de ser det.
Det är som om de läser ens tankar.
Om ens avsikter är väldigt tydliga för en själv
kommer ens muskler att återspegla det.
Och det får en att betrakta världen som en haj.
Att inse det var en som en uppenbarelse.
Det var först ett tag senare
som jag började kunna känna igen vissa individer.
Jag förstod inte att det var Nikki.
Vi kände inte varandra vid förnamn än, men jag kände igen henne.
Jag minns några ärr hon hade.
Typ "Minns du mig?"
"Är det du?"
Lite som att vinka åt en vän. "Hejsan."
Hajar har en blinkhinna, som faktiskt är deras ögonlock.
Och den fälls upp istället för ner.
De använder den som skydd.
Jag älskar att se dem kämpa emot.
När de kommer nära vill de hålla den öppen. De vill titta.
Nikki simmade fram, öppnade ögonen
och såg på mig.
"Jag ser dig." Du vet?
Att blotta ögat är ett tecken på tillit.
Tänk om jag bara sträcker ut handen?
Och anpassar mig efter vad hon ger mig.
Och Nikki svarar på det.
Det är nåt som pågår här som jag inte kan förklara. De kommunicerar.
Det ögonblicket förmedlade så mycket.
Hajar har ett sinne
som känner av elektriska signaler från levande organismer.
Så hon känner av vem jag är på en nivå som vi inte känner till.
Allt kan inte kvantifieras.
Det betyder inte att det inte händer.
Jag fick massvis med bra bilder, och jag försökte ge mig ut
och förmedla budskapet.
11 KOMMENTARER
Men allt handlade om att de var monster.
Vi måste byta musik, förändra vår syn på hajarna.
Ändra folks uppfattning.
När Ocean var med på bilderna
undrade folk: "Vänta, varför blir hon inte uppäten?"
HUR GÖR HON?
INLÄGG – FÖLJARE – FÖLJER
Plötsligt insåg jag
att det var den mänskliga komponenten som gjorde
att folk kunde se hajar i ett annat ljus.
TACK FÖR ALLT DU GÖR
"De kanske inte är som i Hajen."
Sen dess har jag filmat alla interaktioner jag har kunnat.
Det var det jag behövde göra varje dag.
Att exponera sig på det sättet
innebär även att man bjuder in kritik.
Jag är väldigt nervös när det gäller Ocean Ramsey-grejen.
På Hawaii tvingar man sig inte på saker och ting.
Man låter det komma till en.
Hon är ökänd för det.
DYKINSTRUKTÖR
Alla i hajbranschen vet vem hon är och vad hon gör.
Det är för Instagram, för bilden.
LIVRÄDDARE, NORTH SHORE
Folk ser det och vill vara en del av det. Det är inget jag rekommenderar.
Folk lyssnar ändå inte på oss. Vi är bara här för att städa upp.
Att sprida det här och låta folk se det
sänder ut fel budskap. Då tror alla att de klarar det.
Om en haj knyter an till dig på det sättet är det nåt helt annat.
Jag vill lära känna dig. Jag vill känna dig. Jag vill förstå.
Oavsett varför du känner behovet att lägga din hand på det här djuret
måste du förstå vad du ger dig in på.
Titta på Ocean och Juan.
De förstår hajen.
VATTENMAN
Det finns inte så många såna människor.
Som förstår vad de tänker och känner, och är samstämda.
Inte bara med hajen, utan även med havet.
Att se den där unga kvinnan simma i frid med de där stora djuren
får oss att se dem genom hennes ögon, på ett annat sätt.
Det är ett bra sätt att förändra mänskliga uppfattningar.
De försöker visa att vi inte behöver vara rädda för djuren.
Det är det de försöker få folk att förstå.
Hon hoppar i vattnet och…
…ställer frågan: "Varför ska jag vara rädd?"
För det mesta går det bra, men ibland gör det inte det.
Det är en konstig dans på lina. Hur hittar man den där balansen
mellan att humanisera och visa deras personlighet
och hur otroliga de är, att de inte är monster?
Men samtidigt är de toppredatorer, inte valpar.
Och om det inte går bra är det vårt eget fel. Vi är ute till havs.
Ingen behöver få reda på det.
Vi har inga barn.
Vi riskerar ingenting, förutom våra egna liv.
Jag är redo att dö när som helst. Hur säger man?
Det är inte åren i livet som räknas, utan livet under de åren.
Och jag… Oj, Shark.
Sharkey vet hur man tömmer ett rum!
Han bara: "Jajamänsan. Kom ihåg mig."
Bara han inte fattar att jag vevar ner fönstret när han gör så där.
-Vi går på Aloha-tid. -Härligt!
Förlåt att vi är sena!
Ja. Du blir större för varje gång!
Titta vad jag tog med till er. Hajtatueringar.
-Tack! -Ja.
Ni kan tatuera er, som er pappa.
Jag tänkte att vi kunde göra såna här söta små hajarmband.
Hur tappade hajen sina tänder?
Hajar har tur – de måste aldrig gå till tandläkaren.
Jag hade precis gjort ett pyttelitet projekt med Ocean och Juan.
FILMMAKARE OCH VÄN
Vi gjorde ett dyk, och jag tror att jag kontaktade dem direkt.
"Jag vill göra om det här."
När man simmar med en stor haj
finns det en energi och en närvaro i det som är svår att beskriva.
Man inser att man simmar med nåt
som har funnits i en eller annan form sen innan träden fanns.
Man simmar med en dinosaurie.
Ocean och Juan har perfekta förutsättningar och är så skickliga
på det de gör.
De lever det.
Och det är mycket farligare för nån som inte kan leva det.
Ärligt talat är jag fortfarande rädd varje gång.
Det är viktigt att vara lugn
och att vara ett kompetent rovdjur i deras närvaro.
Det finns inget utrymme för svaghet med dem.
Men när jag möter en haj känner jag inte till dess historia.
Och inte deras historia med människor.
Det kommer att påverka hur de interagerar med mig.
Jösses, det finns… Okej, så Kalihi…
Hej, Kalihi!
Kalihi betyder "gränsen" på hawaiianska.
Hon var en mycket kraftfull ungdom när jag träffade henne.
Jag såg henne simma fram till allt i hög fart.
Stöta emot. Bita.
Hon är mycket intensivare än de andra.
Hon är jättesmart.
Kalihi gjorde nåt som jag inte hade sett förut.
Hon var uppe och liksom tuggade på ytan…
…för att skapa bubblor.
Det blev som en blind fläck på ytan.
Hon överraskar mig så ofta.
Sättet som hon försöker vrida sin kropp…
Det var nästan som om hon hade lärt sig mina metoder.
Jag vet inte hur.
Jag visste att hon visste vad hon gjorde. Jag ifrågasatte henne inte.
Jag ville inte så nåt tvivel hos henne.
Det är inget tv-spel.
Det går inte att pausa.
Hon utmanade Ocean.
Acceptera riskerna. Medge att de finns och gå vidare.
Hajarna lärde mig hela tiden saker.
De påverkade mina rörelser i vattnet precis som de påverkade andra djur.
De närmade sig mig från olika vinklar.
De visade att de gärna utnyttjade sin motskuggning underifrån.
De erfarenheterna hjälpte mig att omdirigera dem.
Trycka ner.
Låsa armen i utsträckt läge.
Det är nästan som en vacker dans.
Om hon ville att hajarna skulle komma närmare sänkte hon huvudet och kröp ihop.
Behöver man mer utrymme är det bara att sträcka på sig.
Vara lite mer direkt med ögonkontakten.
Och säga: "Jag är ett likvärdigt rovdjur, och jag är medveten."
Måste man stå på sig så gör man det.
Hon är så medveten och vet så mycket om djuren.
Jag kan bli lite blasé bakom kameran.
När man allt ser genom en lins får man ett tunnelseende.
Jag måste skydda honom.
Hon har lärt mig så mycket.
Alla beteenden, och hur man gör för att det ska vara säkert.
Ocean har gjort det till en vetenskap.
Det är säkrare på en surfingbräda eller om man simmar tillsammans med nån.
Minimera stänkande och allt som kan tilldra sig uppmärksamhet.
Det går inte att hålla människorna borta från hajarna.
Folk vill bada, surfa och dyka, och de kommer att stöta på hajar.
Jag vill att folk ska vara trygga, för olyckor hjälper inte min sak.
Det hjälper inte hajskyddet och det stärker inte hajens rykte.
Så jag känner en väldigt stark moralisk plikt
att se till att folk är säkra, och att de lär sig hur man är säker.
En grej med hajattacker är det nästan alltid är så
att offren inte visste att de skulle bli attackerade.
Så de hann aldrig vidta några åtgärder.
Från mitt perspektiv är det hon gör mer uppvisning än vetenskap.
Om du är forskare eller inte spelar ingen större roll. Det viktiga för mig
är hur mycket tid du tillbringar med dessa djur.
Hon kan nog mycket om hajars beteende, eftersom har varit så mycket med dem.
Men inom forskarvärlden
får hon ingen respekt.
Vissa tycker nog att eftersom hon låter sig fotograferas
och berättar sina historier…
Det är inte sånt en forskare gör.
Men vad är en forskares jobb, om inte att observera noga
och dela sina insikter?
HALVMÅNEFORMAT HACK
DET HÄR SAKNAS
Vi har sammanställt id-data i 15 år nu.
DET HÄR SAKNAS
EJ LÄNGRE SYNLIGT ÄRR EFTER BLÄCKFISK
NIKKI/DROTTNING NIKKI
Och vi har identifierat över 300 hajar.
LÄKANDE ÄRR PÅ STJÄRTPARTIET
VIOLET, ÄVEN PUA TIGERHAJ, HONA
BLYG OCH FÖRSIKTIG NÄRMAR SIG LÅNGSAMT
MINDRE NYFIKEN
CURLY GIRL, ÄVEN KU'UIPO TIGERHAJ, HONA
KRUSAD RYGGFENA
STÖRRE TENDENS ATT FÖLJA EFTER MIG
För mig är de lika unika,
SKADOR I KÄKEN
lika individuella,
LJUSARE ANSIKTE
och lika viktiga som människor.
SKADAD RYGGFENA SISTA FJÄRDEDELEN
TANK, ÄVEN ALI'L TIGERHAJ, HONA
Jag och Ocean började jobba ihop 2006.
Efter ungefär fem år kom Roxy in i våra liv.
ROXY, ÄVEN NANI TIGERHAJ, HONA
Första gången vi såg henne
hade hon precis brutit av käken, och det såg hemskt ut.
BRUTEN KÄKE
Jag kunde känna hennes smärta.
Jag såg det på sättet hon simmade.
Jag minns att jag tog några bilder på henne,
och alla bara: "Vilket monster! Det är äckligt läskigt."
Hon är inte monstret.
Monstret är människorna som gjorde det mot henne.
Tänk dig att få käken uppbruten så där.
Och föreställ dig hur det skulle vara att försöka äta.
Hennes bästa chans att få mat är
fisk som redan har fångats eller som redan är död,
som vanligtvis hittas på en krok eller i ett nät.
Hon har det svårt. Och att dessutom ha den där sändaren på sig…
Hon trasslar in sig mer än nåt annat djur på grund av den.
När vi tar vi bort fiskelinor från andra hajar
sticker de bara efteråt.
Men efter att ha hjälpt Roxy med sånt i så många år,
vet jag att hon känner igen oss.
Jag har så mycket känslor när det gäller henne.
1999 bröt jag ryggen i en klättringsolycka.
Repet gick av, och jag föll 15 meter.
När nån säger åt en att man inte kommer att kunna gå igen…
Det förändrar ju allt.
Är det ens värt att leva vidare?
Jag umgås så mycket med Juan,
och jag ser hur ont han har i ryggen hela tiden.
Jag känner att de två förstår varandra och får kontakt på en helt annan nivå,
eftersom båda två har så ont.
Det är vackert att se dem interagera.
Vi ska ju hålla armbågen låst, men…
Jag känner mig så avslappnad ibland att jag låter den böjas.
Det förbryllar mig hur illa djur kan behandlas.
Det var då jag insåg
att de saknar skydd.
Det fanns inga juridiska konsekvenser för att döda en haj här.
Nästan 100 hammarhajungar hittades döda på Hawaii.
De här ungarna dog troligen efter att ha fastnat i en fiskares nät.
De har inget skydd mot meningslöst dödande.
Som hajfiske, till exempel.
Att döda en haj, som Roxy.
De bryter upp käken och drar upp dem ur vattnet.
Bara för att ta en bild med dem.
Jag känner…
Jag är inte så bra på att sätta…
Sätta ord på mina känslor.
Självklart blir man helt förkrossad av sånt. Det är lidande.
Och då
hade hajpopulationerna minskat till mindre än 10 % för de flesta stora arter.
50-ÅRIG NEDGÅNG
UTROTNING
Alla hotas snart av utrotning.
UTROTNING
Okej, så var är vi?
Här.
Och vart ska vi…
Fiskmarknaden.
Och när jag insåg att man dödade hajar för deras fenor…
…och att hajpopulationerna minskade runt om i världen
för nån meningslös soppa, tändes en eld i mig.
Haj…
Länder över hela världen dödar dem, och det sker i det fördolda.
Vet du vilken sorts haj? Är det här valhajen?
Även om det inte rörde sig om nyckelarter som är superviktiga för marina ekosystem…
Bara att döda ett djur för mindre än två procent av kroppen…
Varför skulle nån göra det för en skål soppa?
Vad är det största problemet?
Det största problemet jag hade mitt framför näsan
var att hajar utrotades. Okej, det är problemet.
Hur får man ut den informationen? Genom bilder.
Jag använder mitt utseende.
Jag exponerar mig för en god sak.
Folk tittar först och lyssnar sen. Man måste fånga folks uppmärksamhet.
Och sen att få ut det där goda budskapet…
är definitivt nåt jag siktar på.
Det här är småskaligt. Det här sker varje dag.
Med de bilderna kan man faktiskt nå så många fler människor
än med nåt annat som vi har gjort.
Det är en möjlighet att nå hela allmänheten.
#RÄDDA HAJARNA 280 000 DÖDAS VARJE DAG
VAR INTE RÄDD FÖR HAJAR. VAR RÄDD OM DEM.
SOS! RÄDDA VÅRA HAJAR! FORT!
ALDRIG MER
Som kvinna får jag en helt annan uppmärksamhet,
och jag får mer kritik.
HON TAR PRISET SOM DAGENS IDIOT
Alla kommer inte att hålla med en.
DU BRYR DIG BARA OM DINA SELFIES LÄMNA DEM IFRED
Tangentbordskrigare miljontals kilometer bort.
NÅN DAG TAR TUREN SLUT
Folk bara: "Du kommer att dö."
"Tack. Jag önskar dig också en underbar dag."
TOPPREDATORER SOM INSTAGRAMMODE
VISAR RÖVEN
Folk som kommenterar mitt utseende eller mitt bevarandearbete
utmanar jag att skärpa sig.
HON LEKER MED ELDEN
Så det är som det är. Man får göra det bästa av det.
Vi visste att vi måste göra nåt extremt för att höras i bruset.
Hajen.
Den där djupa rädslan alla har för hajar.
Det är alltid bilden av en vithaj.
Så vi ville ta den här bilden
för att försöka visa en samhörighet mellan människa och vithaj.
Anti-Hajen.
De passerar Hawaii varje år, men det är så ovanligt att man ser dem.
De är som havets enhörning.
Det är ovanligt att se en,
och ännu ovanligare att de simmar fram till en i vattnet.
Det finns bara några platser där det finns vithajar
och där man kan dyka med dem. En sån plats är Guadalupe.
Första gången jag dök med vithajar…
Betet och fisken färdas nedströms, i den riktningen.
Och hajen borde komma från det hållet.
Men han kommer från fören på båten.
Den har öppna ögon, och tar ögonkontakt med var och en av oss.
Sen dyker han ner.
Sen kommer han rakt upp från botten så snabbt.
Man ser bara en vit skugga. Pang!
Det fick mig att inse att om de ville ha människor
skulle vi aldrig ha en chans.
Folk skulle inte bli hajbitna, de skulle försvinna.
Så för första gången i mitt liv
bestämde jag mig för att börja observera
beteendet hos en specifik hajart
från en bur.
Jag studerade hur hajarna interagerade med varandra.
Jag studerade deras kommunikation
och lärde känna språket.
Det finns en viss nivå av nervositet, men det är mer spänning.
En känsla av: "Okej, jag är redo för det här nu."
Jag lärde mig och observerade. Och när jag hade uppmärksamheten åt ett håll
dök det upp en här på sidan. Jag missade den.
Vet jag med säkerhet vad som kommer att hända när jag är utanför buren?
Nej.
Sen såg jag en vacker haj.
Den mest dominanta honan i området.
Hon verkade väldigt nyfiken på mig.
Hon tittar på mig.
Det kanske inte är rätt sätt att säga det, men det kändes nästan som en inbjudan.
Ingen hade interagerat med en vithaj på det sättet före den dagen.
Det var det där anti-Hajen-ögonblicket.
Jag gav den till Gopro, som släppte den i bevarandesyfte.
GOPRO: OCEAN RAMSEY OCH EN VITHAJ
11,2 MILJONER PRENUMERANTER
Det var då allt förändrades.
-Ocean Ramsey. -Ocean Ramsey.
-Heter hon Ocean? -Ja.
En orädd våghals som simmar med vithajar.
Den här kvinnan simmar faktiskt med en vithaj.
Nej!
Det är ju en jättehaj.
Jag vet inte om hajen gillade det.
Vithajar är bara missförstådda. Så det är ju helt rationellt att simma med dem.
Om det här var To Tell the Truth
hade ingen trott att det var du som simmade med en vithaj.
Gemenskapen började växa.
Det fanns också en del affärsmöjligheter
där jag passivt kunde öka medvetenheten,
vilket var väldigt bra för hajarna.
Fler och fler människor vill studera och lära sig mer om hajarnas beteende.
Och vi kan stå för introduktionen.
Ni kan hoppa i, men håll er nära båten.
Och se till att de är säkra.
Inget går upp mot att stärka nån med ett personligt förstahandsperspektiv.
Så att de kan säga: "Jag var i vattnet med en haj, och det var så vackert."
Och för att de ska förstå vad en haj verkligen är,
så att de inspireras att hjälpa till att skydda dem.
Det knepiga med allt det här är balansen.
Vi måste skydda de här djuren.
Men jag såg vad det djuret kan göra med en människa.
I morse rådde högsta beredskap på en populär surfplats på Oahu.
Tillståndet är kritiskt för en 25-årig surfare efter en hajattack.
Colin Cook surfade längs Oahus norra kust, när hajen plötsligt dök upp.
Det var en vacker dag.
SURFBRÄDEBYGGARE
Vattnet var klart och riktigt inbjudande.
Jag hade varit ute i några timmar.
Jag minns att jag tänkte att jag borde ta mig inåt land.
Och plötsligt blev jag tacklad och neddragen av nåt.
Jag öppnade ögonen under vattnet och såg att en stor haj hade grepp om mitt ben.
Jag lyckades ta mig loss och simma upp till ytan.
Den här fingertoppen var borta.
De här tre fingrarna hängde löst. "Var det allt?", tänkte jag. "Skönt".
Sen tittade jag ner på mitt ben, och det var borta.
Och då insåg jag att jag var död.
Jag fick bara en känsla av att jag borde vara där.
Jag vet inte hur mycket vi kan prata om det här,
men hajen bet av benet här.
Och säkerhetslinan satt på vristen.
Colin hade klättrat upp på brädan, men bettets placering
gjorde att hajen kastade runt honom i linan när jag kom till fram.
Jag såg mig om och hörde: "Håll ut, kompis, jag kommer!"
Keoni råkade paddla förbi mig på en SUP.
Ocean och Juan hade sagt:
"Tigerhajar har massvis med kraft framåt, men om du kan få den att missa
så har du 10–12 sekunder på dig innan den hinner vända."
Jag slog till den så hårt jag kunde. Jag försökte trycka ner den.
När jag hade gjort det, och visste att hennes mun var förbi,
kastade jag paddeln och lade honom på min rygg.
Sen paddlade vi in.
Livet hade nästan runnit ur mig.
Jag hade svårt att andas. Och…7
Jag meddelade Keoni mina sista önskningar.
Han sa: "Säg till min mamma att jag älskar henne."
Vi har stått varandra nära sen det här hände.
Det är som ett unikt band vi har.
Han är nästan som en hjälte för mig.
Cook tog sig in med hjälp av en vän.
Vänsterbenet fick amputeras, och han förlorade delar av två fingrar.
Men han lever.
Keoni Bowthorpe tilldelades Carnegie-medaljen.
Den tilldelas personer om utsätter sig för livsfarliga risker
för att rädda nån annan.
Det är en sån underbar hjältehistoria
att mitt hjärta bara… Det känns krossat.
Det är en sån tragedi.
Det enda jag kan göra är leta efter det positiva i varje given situation.
Nämligen att det är så ovanligt.
Varje dag simmar hajar förbi surfare, simmare och dykare.
Och om de såg oss som ett naturligt byte…
…skulle såna här incidenter ske hela tiden.
Ändå är det så ovanligt.
Mitt jobb är inte bara att skydda människor från hajar.
Det är även att skydda hajar från människor.
Det händer att man har lärt känna några hajar,
och sen är de borta i ett par år.
"Fick nån dem på kroken och bröt upp käken på dem? Fastnade de i ett nät?
Fastnade de i en fiskelina?"
"Dog de?"
Vi hade inte sett Roxy på länge.
Hon hade ett rep med en krok som gick ner i magen på henne.
Jag kunde inte skära av det,
för vi såg hur ont hon fick när vi rörde vid det.
Det krossade mitt hjärta att se det.
Det märktes att hon var supersvag.
Och jag tänkte: "Okej, hon klarar sig nog inte."
Jag måste åtminstone ta farväl.
Jag var som mest rädd för hajarnas skull
när jag hade förälskat mig i dem som individer.
Så låt oss göra nåt för att rädda dem.
ALDRIG MER FÖRBJUD HAJFISKE PÅ HAWAII
Så vi försökte få en lag antagen.
Vi ville ändra på lagen
för att skydda dem från meningslöst dödande på Hawaii.
Nästa proposition är HB1734.
Gällande skydd av marint liv.
Den är lång.
HAWAIIS HUVUDORT HONOLULU, 2016
-Kan du tala i mikrofonen? -Förlåt. Hör ni mig?
Och allt annat i våra liv fick stå tillbaka.
Okej. Vi fortsätter med vår strategi för sociala medier.
Jag behöver inte ens sova. Vi försöker få ut så mycket media som möjligt.
Jag heter Ocean Ramsey. Jag är en marin naturvårdare och forskare.
Hajar är avgörande för hälsan och balansen i marina ekosystem,
och de förtjänar att skyddas.
Jag tror att hon tänker som en haj. Det menar jag som en komplimang.
Ta ställning mot hajfiske och välj ledare som stiftar lagar för att skydda hajarna.
Hej på er.
Vi försökte få folk att bombardera politikerna med det här.
Den sorgliga verkligheten är att över 100 miljoner hajar dödas varje år.
Varför skydda dem? Varför behöver vi hajar?
Om de försvinner från våra hav rasar allt samman.
70 % av luften vi andas kommer från haven,
och hajar är en viktig del av ett friskt ekosystem.
För att åstadkomma en förändring
inom den nödvändiga tidsramen, måste vi verkligen samarbeta.
Vi måste jobba som ett team.
I mitt distrikt har det skett en mängd attacker.
Att det har hänt några gånger beror troligen på
det ökade antalet människor som tillbringar tid i vattnet.
Jag heter Juan Oliphant, naturvårdare…
Det var inte bara Juan och jag.
Det var en massa människor i samhället.
Hawaiis stadshus, rum 312. Hoppas att ni kommer.
Hajarter kommer att utrotas utan vårt beskydd.
Det har hänt att hajar har fångats och hängts upp på gatuskyltar.
Hängda i halsen.
Vi skickade in vittnesmål online.
JAG STÖTTAR HB1734 – HAJAR OCH ROCKOR
Från alla olika organisationer vi jobbar med.
VI KAN GÖRA SKILLNAD SKYDDA DEM
Hon är så driven på så många olika plattformar.
Det är svårt att hänga med.
Alla kommer inte att hålla med.
Det råder stor konkurrens mellan hajar och fiskare.
Vissa fiskare var emot det.
Jag tror inte att dödandet av hajar är ett stort problem på Hawaii.
Det stämmer inte.
Det orsakar en massa kaos.
Det har förekommit ondsint och uppsåtligt dödande.
-Är inte det självförsvar? -Det är diskutabelt.
Nej, nej. Vi ska lära oss av naturen.
Vilka akademiska publikationer har du publicerat?
Din hemsida är väldigt kommersiell.
De underskattar styrkan som Ocean besitter.
DELSTATEN HAWAII 1959
Vi motsätter oss propositionen.
Jag stöder den.
Jag motsätter mig den.
Så jag är här för att ge manō ett komplett skydd.
Vi har ansträngt oss så mycket.
Men vi misslyckades.
År efter år efter år.
Då fick jag se henne under hennes mörkaste perioder.
Hon var som en annan person.
Hon blev helt klart mycket mer negativ.
Hon vet inte hur man slutar.
Hon kommer att jobba ihjäl sig.
Jag bara vet att hon kämpar mot nåt svårt.
Hon öppnar sig inte ens för mig, för…
Jag vet inte varför.
Jag hamnade helt klart i en djup depression, och jag…
Jag skäms för att jag var deprimerad,
för vi har så många möjligheter, vi har det så förspänt.
Och alla har det jobbigt ibland.
Jag ville känna att jag var där med henne i de stunderna.
Jag skulle inte klara det här utan honom.
Han är nog den enda som förstår mig.
Allt vi har gått igenom tillsammans har bara gjort oss starkare.
År 2019 hade vi jobbat i fyra år för att få den där lagen godkänd.
Nästa deadline för propositionen var i slutet av veckan.
Och vi visste att vi återigen saknade tillräckligt stöd från politikerna.
Och sen händer det.
18 JANUARI 2019
Vi hörde talas om en val på revet på Waikiki.
Det var en död val.
Jag blev genast intresserad, för ett valkadaver lockar till sig hajar.
Vi var i vattnet. Det var tigerhajar där, och vi observerade dem.
Och plötsligt försvann tigerhajarna.
Sen blev allt tyst.
Men jag hör små delfinljud.
Och jag ser hur det blixtrar till där nere.
Och upp från djupet…
…kommer en enorm vithaj.
Herregud!
Hon är så stor, över sex meter.
Juan lyckades ta sig riktigt nära henne.
Man såg hur hon försökte ta mer av valköttet med sig ner.
En massa bitar av valkött vällde ut från hennes gälar.
Det var bara så overkligt.
Det går inte att beskriva den upplevelsen.
Hon simmar direkt mot båten.
Det låter som metall som slår mot metall. Då inser man hur tjock hud de har.
Det var bara så mycket vackrare än jag hade kunnat föreställa mig.
Med henne är det en annan känsla.
Jag känner inget behov av att andas.
Känslorna och samhörigheten jag känner
är överväldigande.
Det är det här jag ska göra.
Det är det här jag lever för.
Det här är ingen film. Det här på riktigt.
En sex meter lång vithaj.
Den största vithajen som nånsin har setts.
Och den äldsta också, 50 år gammal.
Den enorma hajen dök upp utanför O'ahu den här veckan.
Dykaren Ocean Ramsey simmade bredvid henne.
Ramsey har studerat hajar…
Uppmärksamheten kring att det fanns vithajar på Hawaii
var enorm.
Hon gör det här för att visa
att alla hajar inte är livsfarliga för människor.
Och att vi behöver skydda dem istället för att demonisera dem.
-Har hon en poäng? -Nej.
Det var kontroversiellt. "Man ska inte röra en haj."
Man måste inte trakassera vilda djur för att visa att de inte är farliga.
Se men inte röra.
Att det var kontroversiellt var bra, för det bevarade nyhetsvärdet längre.
En haj framställdes i positivt ljus på nyheterna.
För att folk sa: "Du borde inte röra dem."
Så folk brydde sig.
Och jag tänkte: "Herregud, folk bryr sig om en haj."
Det råder delade meningar om hur nära en vithaj man bör komma.
Jag tror inte att hajarna bryr sig.
Det är inte trakasserier.
Jag håller inte med.
Men nyttan de kunde åstadkomma inom bevarandearbetet med hajar…
Det kunde även leda till mycket gott.
Folk dödar 70 till 100 miljoner hajar varje år.
Hennes siffror är chockerande – att de dödar så många.
Det är oroväckande.
Hajens besök sammanfaller med Ramseys försök
att få till en starkare lagstiftning till skydd för havets jättar.
Det var den veckan som propositionen för hajskyddet skulle tas upp.
Och jag bara: "Okej, jag är redo. Kom igen."
Det här är Roxy.
Just nu simmar hon runt med en tafs i halsen.
Många har kommit för att träffa henne, och blivit kära i henne.
De frågar mig hela tiden om hon lever. Och ärligt talat vet jag inte.
De här djuren kommer att utrotas från vår planet,
och det finns ingen återvändo.
Allt står på spel nu.
Nu har vi den bästa chansen som vi nånsin kommer att få.
Sluta döda hajar, så att havet kan börja läka.
Tack för att ni kom.
Som ni ser är motståndet väldigt litet, så…
Det är inte en slump. Det är för att ni har organiserat er
och drivit frågan ganska länge nu, så…
Om vi kan vara öppna nog
att se saker ur flera perspektiv,
har vi större möjligheter att hitta den där balansen
och samhörigheten med våra medvarelser i den här världen.
Människan har alltid utrotat saker de är rädda för.
Vi ger oss in i deras miljö. Det är vår miljö också,
men hur kan vi samexistera? Det är den riktiga läxan.
Goda nyheter!
Proposition 553, gällande en lag som rör skyddet av hajar.
Det är nu brottsligt att avsiktligt och medvetet
fånga, trassla in eller döda en haj på delstatens vatten.
Och proposition 553 är nu lag på Hawaii, i form av lag 51.
Det är nu olagligt att döda hajar på Hawaii.
Men det största är att den här lagen nu finns,
och kan ges till andra delstater.
Saker kan förändras bara genom att folk protesterar.
Det där är Roxy.
Herregud, ja!
När hon kom tillbaka
blev vi så upprymda och glada.
"Hon lever! Hon är här. Hon mår bra."
Otroligt. Hur är läget, raring?
Jag älskar den här hajen. Åh, Roxy.
Vi var glada över att hon såg ut att må så bra.
Nåt hade hänt. Nån hade hjälpt henne.
Och hon var…i toppform. Hon var fantastisk.
Att se henne må så bra var en lättnad.
Och att veta att Roxy, Nikki och Kalihi
och hajarna som vi växte upp med, som är som vår familj,
nu är officiellt skyddade gör mig superglad.
Min mamma gjorde mig intresserad av bevarandearbete.
Vad sa hon nu?
Vi är bara på jorden under en begränsad tid.
Försök göra den bättre än när du kom hit.
Det var hennes grej. Och det fastnade hos mig.
Så jag tänkte: "Vad kan jag göra för att göra världen lite bättre?"
Och jag känner att det är havet och hajarna för min del.
Ja, 100 %.
Ja. Nu blev jag lite tårögd. Jösses, jag är så känslosam idag.
Det är värmen. Ni gör det så varmt här inne.
Det är nog svårt att överdriva betydelsen av det de gör.
Man kan ha mycket sämre
hjältar för sina barn.
Ibland tror jag att folk vill ha min signatur
för att de tror att jag ska dö, och då kanske boken blir värd mer.
Ingen skulle veta nåt om allt jag har åstadkommit
utan hans otroliga talang och skicklighet och öga för det.
Colin Cook överlevde en hajattack.
Och i helgen var han tillbaka i vattnet.
Det är en härlig dag. Det är inspirerande att se alla där ute.
Jag vill träffa fler hajar och utforska denna vackra planet.
Även om jag vill fortsätta med det, vet man aldrig när man dör.
Men om det är på grund av en haj är jag mån om att säga
att jag utsätter mig själv för extrema situationer.
Så skyll inte på hajen.
HAWAII ÄR DEN FÖRSTA AMERIKANSKA DELSTATEN SOM FÖRBJUDER DÖDANDET AV HAJAR
100 MILJONER HAJAR DÖDAS FORTFARANDE VARJE ÅR I VÄRLDEN
TILLÄGNAS JUANS FÖRÄLDRAR MARLU OCH RICHARD OLIPHANT,
SOM BÅDA GICK BORT UNDER INSPELNINGEN AV FILMEN
Undertexter: Mattias R. Andersson