Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ingenting varer evig
Beklager
At jeg ikke kan være perfekt
Nå er det bare for sent
Og vi kan ikke gå tilbake
Beklager
At jeg ikke kan være perfekt
Hva gjør dere her?
- Hva gjør dere her? - Øver.
- Hvorfor må dere øve? - Vi suger.
Simple Plan begynte i en kjeller i Montreal i 1999.
25 år senere drar de på sin største verdensturné noensinne.
Simple Plan!
OG LIVET ER ET MARERITT
Vi er Simple Plan!
Lag lyd, alle sammen!
Nok en dag går
Jeg tenker på deg hele tiden
Men du er der ute, og jeg venter her
Kom igjen!
Nå og da føler jeg at jeg kom hit ved et uhell.
Jeg var sint og passet ikke inn.
Livet mitt ga ikke mening, og jeg rømte inn i musikken.
Har du sett en zombiefilm før?
De er definisjonen på brorskap.
Du er glad i broren din, men vil kvele ham av og til.
Det er Pierre, vennen min.
- Jeg heter Chuck. - Vi er venner.
Jeg gjør hva som helst
For å holde deg i armene mine
Jeg samlet på avvisningsbrev:
"Dere er flinke, men det ikke noe for oss."
Ingenting skjedde. Jeg begynte på skolen.
Og så pang!
Ingenting var lett, og de jobbet.
Du tror du vet det, men du aner ikke.
Hva skjer?
Gode gutter, dårlig band.
"Dere er for pop for punk."
De er nye. De må fortjene det.
Dette kan være den siste sjansen For å få deg til å forstå
Band vil vanligvis ikke jobbe hardt, men de ville det.
Av og til vil jeg bare riste i dem og si: "Ha det gøy."
Vi drar på turné igjen.
Vi oppførte oss som vanlige ungdommer.
Jeg gikk fra konseptene da vi begynte å lykkes.
Dette er et privatfly.
SP gjorde meg til millionær.
Nei. Men har solgt en million plater.
Blandingen av å være naiv og ung...
Jeg tok det ikke så mye innover meg.
Dette er enormt!
Opp med hendene!
Jeg følte meg ikke nær gutta. Jeg hadde mine egne ting.
Det var et sjokk.
Det nest vanskeligste i musikkbransjen
er å få en hitlåt.
Det vanskeligste er å bli der.
Vi har fått så mye hat i bandet.
Utrolig at vi fortsatt gjør dette etter over 20 år.
Om 40 år kommer disse gutta fortsatt til å være rå.
Da jeg var seks, spurte mamma: "Hva vil du gjøre med livet?"
Jeg sa: "Jeg vil bli rockestjerne."
Hun sa: "Bli rockestjerne, da."
Husker dere denne sangen?
Denne sangen heter
"I'm Just a Kid".
Var du en av de ungdommene som spilte denne sangen
på rommet hjemme hos foreldrene dine
om og om igjen?
Og foreldrene dine sa: "Skru av den dritten!"
I DAG OPPFYLTE JEG DRØMMEN MIN
Og så sa du noe sånt som:
"Du forstår ikke.
"Jeg elsker denne sangen og dette bandet."
BANDET REDDET MEG
"Bandet er en del av den jeg er."
Og så sa moren og faren din: "Slapp av, vennen."
JEG ELSKER DERE
"Det er bare en fase."
Og du sa: "Mamma, pappa, det var aldri en fase."
Jeg våknet, klokka var sju
Jeg ventet til elleve
Men skjønte at ingen ville ringe
Jeg tror jeg har mange venner, men...
Jeg hører ikke fra dem
Hva er vel nok en kveld alene?
Når du er alene hver dag
Og nå begynner det
Jeg er bare en guttunge Og livet er et mareritt
Jeg er bare en guttunge Jeg vet det er urettferdig
Ingen bryr seg, for jeg er alene
Og verden har det mer gøy enn meg i kveld
Simple Plan-filmen bør begynne med dette.
Hva synes du?
- Filmer du? - Ja.
- Markør. - Sånn.
Jeg ble presentert for sør-californisk pop-punk...
PIERRE BOUVIER SANGER
...eller punk-rock gjennom skateboard- eller snowboardfilmer.
Det var band der som The Offspring og Bad Religion.
Husker at jeg hørte det for første gang og tenkte:
"Jøss, det høres kult ut."
Og det var veldig raskt.
Det gjorde meg veldig oppglødd.
Jeg syntes det var annerledes,
og det føltes som det jeg ville høre på.
Alt ved det var bare magisk for meg.
Da vi var tenåringer, i 94-, 95-, 96-perioden,
var Montreal punkrockens mekka.
CHUCK COMEAU TROMMIS
Det er rart. Jeg vet ikke hvorfor.
Punkrock-band på Fat Wreck Chords og Epitaph var rockestjerner der.
Å vokse opp og være fans av den musikken i Montreal...
Det perfekte stedet på det perfekte tidspunktet.
Av og til var det så mange konserter at foreldrene mine ikke lot meg gå.
Det var Bad Religion på onsdag og Good Riddance på fredag,
og så spilte Strung Out på lørdag kveld. Det var sprøtt.
Hva tiltrakk deg ved musikk?
Jeg tror vi dro for å se NOFX.
Det var vår første ekte punkrock-konsert.
Jeg syntes det var kult at
bandet ikke var annerledes enn ungdommen.
Det var nesten som om jeg kunne stått på scenen.
Skjønner du?
Jeg har mistet all annen identitet.
Jeg er Chucks far.
CHUCKS FAR
Charles kom på bursdagen sin og sa: "Jeg fant et trommesett."
CHUCKS FAR
Jeg sa til Françoise: "Slapp av. Det er en fase.
"Han er ferdig med det om noen uker."
Men jeg tok grundig feil, for...
Dette er meg, og dette er det jeg liker
Dagen trommesettet kom, kom vennene med det.
Så kom gitarene,
og noen dager senere laget de musikk.
Når skjønte vi at han ville ta en annen vei?
PIERRES MOR
Musikk var en viktig del av livet hans,
og han begynte å skrive i ung alder.
Jeg kunne spille litt gitar. Broren og faren min spilte gitar,
men det begynte da jeg begynte å spille i kjelleren til Chucks foreldre.
Da jeg møtte Pierre, dukket han opp med oransje hår.
Jeg var bekymret.
"Hvem er denne nye vennen?"
Læreren vår på skolen sa: "Dere bør starte band
"og spille på talentforestillingen i lunsjen."
Vi sa: "Ja, vi bør spille i band sammen."
Raseri!
Jeg mister hodet
Kom igjen. Hva var det?
De ga oss basillen.
"Det var gøy. Det var kult. Det var folk som så på."
Kom igjen, alle sammen. Syng!
Jeg husker at han en dag sa:
"Jeg kan ikke skrive kjærlighetssanger. Jeg er 16."
Vi gjør oss klar til kamp!
ÅPNER FOR TILT MONTREAL I CANADA - 1995
Reset handlet om å lære.
Foreldrene mine kom på første konsert.
Det var kanskje 50 stykker der, og vi var dårlige.
Jeg bannet mye på scenen.
Jeg skrek, hadde ryggen til publikum.
Og jeg bare...
Jeg gikk av scenen, og mamma sa: "Det var dårlig.
"Hvorfor skriker du sånn?"
Jeg sa: "Det er sånn jeg er."
De forsto bare ikke
Sangene var ikke så bra, må jeg si.
De var veldig ville og aggressive.
Det er sånn punkrock er.
Det gir deg selvtillit,
selv om du kanskje ikke har så mye å være selvsikker for.
Du bare: "Dette er meg, uten beklagelser.
"Godta det eller ei. Samme det."
Jeg var vel opptatt av motkultur som barn.
Å spille i band i Montreal som var litt beryktet,
var givende, og det fikk meg til å føle meg kul.
- Alt ok. - Høres bra ut.
Ja.
Jeg møtte gutta fra Simple Plan
da de spilte i sitt tidligere band, som het Reset.
Blink var på turné, og vi var fortsatt et nytt band.
Og vi ble populære i Sør-California.
VELKOMMEN TIL CALIFORNIA
Så var vi på turné, og vi stoppet i Quebec.
Og vi ble invitert til å spille på en mini-turné: Sno Jam.
Bandet Blink-182 var der.
Vi snakket med dem, for vi var også på turneen,
og da de gikk på scenen, klikket alle jentene.
Det var...
Noe var... Du merket at energien forandret seg.
De hadde blest rundt seg.
Reset var mye yngre. De føltes som yngre brødre.
Chuck var alltid lillebroren min som jeg følte at jeg måtte passe på.
Men jeg behandlet ham sånn òg.
Når han snakket om bandet sitt, sa jeg: "Ja, kult.
"Opp med hodet."
Han var en guttunge som kom på alle konsertene.
Han var en stor fan og hypet alltid opp sitt eget band.
På Reset-tiden,
- kastet dere ham ut? - Jepp.
Vi gjorde det.
Vi begynte for en stund siden
Vi startet bandet da vi var 14 år gamle.
Da vi var 18, var vi på turné gjennom Canada
med MxPx under trange forhold.
Av og til sov du i husene til folk,
av og til i bilen din.
Tok med noen kjepper Og la dem i hendene dine
Det var voldsomt for en gjeng ungdommer som ikke visste
hvordan de skulle verdsette hverandre, og gi hverandre armslag.
Og vi barket sammen.
Jeg tror ikke jeg vil være vennen din
Jeg husker jeg snakket med gitaristen min, Phil.
Jeg tror vi var på et hotellrom, og vi snakket om Chuck.
Chuck var tilfeldigvis utenfor.
Døra var lukket, men jeg hørte dem.
"Drit i Chuck. Vi trenger ham ikke. Vi er bedre uten ham."
Og jeg satt der i 40 minutter
mens de la en plan om å kaste meg ut av bandet.
De likte ikke
at jeg var irriterende. Vi kranglet alltid.
"Han er uansett ikke så god", og bla, bla.
Og...
Til slutt gikk jeg inn. "Trenger ikke kaste meg ut. Jeg slutter."
Ikke sant?
Det var ungen min. Jeg brydde meg veldig.
Og det var vondt at det ble revet fra meg.
Det var en livsdefinerende hendelse.
Jeg har skyldfølelse for samtalen,
men jeg tror Chucks personlighet og min personlighet
trengte det bruddet så begge kunne...
...modne litt og forstå litt mer om livet i et band,
og hva det betyr å inngå kompromiss og ofre for det felles beste.
Vi var skolekompiser.
Jeg spilte i andre band med Sébastiens bror.
Vi var veldig unge. Gutta var 13, jeg var 14.
JEFF STINCO SOLOGITARIST
Vi lærte å spille musikk sammen.
Moren min kjøpte gitar til meg i sjette klasse.
Så Hendrix på TV, og syntes det var en kul...
Han brente en gitar. Spilte den ikke engang,
men jeg syntes det var et sterkt bilde.
Jeg tenkte: "Jeg vil også gjøre dette."
Jeg var sint
og passet ikke inn. Jeg forsto ikke verden.
Fikk ikke kjæreste.
Livet mitt ga ikke mening,
og jeg rømte inn i musikken.
Da jeg hørte at Chuck var blitt kastet ut av Reset,
lot jeg ham slappe av litt, for jeg visste at det var vanskelig,
men jeg ringte ham og spurte om han var klar for et nytt band.
Han sa: "Absolutt ikke."
Han hadde sluttet
og studerte jus. Jeg syntes det var synd.
Chuck underdriver ferdighetene sine som trommis.
Han er en flott artist. En sterk trommis.
Jeg satte pris på det, og maste lenge
før han sa ja til å spille med meg.
Vi begynte å jamme, vi to.
Og så fikk jeg Chuck motivert til å spille i band igjen.
Jeff er intens.
Han har mildnet mye opp gjennom årene,
men da vi møtte hverandre,
kranglet vi mye. Han var lidenskapelig,
og ofte kunne han si:
"Drit i dette. Jeg slutter."
Du måtte gå og roe ham ned.
Jeg sa: "Kom igjen, Jeff. Kom tilbake."
Med tanke på å være musiker
lå han langt foran oss.
Han var ferdig med klassisk gitar på konservatoriet i Montreal.
Han hadde et ekte vitnemål, og det hadde absolutt ikke vi.
Det var bare meg og Jeff, og vi så etter gitarister.
Jeffs venn sa: "Prøv broren min."
Men han var to år yngre enn meg, og tre år yngre enn Jeff.
Han hadde litt...
På den tiden føltes det ikke som han var den kuleste.
Motvillig sa vi: "Greit, han får en sjanse."
Da jeg var 12 eller 13, begynte jeg å spille gitar.
SÉBASTIEN LEFEBVRE GITARIST
Det var litt musikalsk hjemme.
Broren min viste meg noen akkorder. Jeg sa: "Jeg spiller gitar."
Hvordan lærte du gitar?
Jeg tok opp Green Day på TV, og så det om og om igjen
og gjorde det samme med fingrene mine.
Fant du ut hvordan en spiller gitar fra en Green Day-video?
- Ja. - Du rocker.
Takk, Bob Rock.
Mitt første minne er av å komme ned trappa
hos Chucks foreldre, ned i kjelleren.
Jeg visste det var der Reset øvde før,
og det var sånn: "Det er skummelt, men jeg klarer det."
Han kom med gitaren på ryggen,
på rollerblades, med Oakley-solbriller,
og jeg tenkte: "Dette kommer ikke til å gå.
"Aldri i livet om han kan være i bandet."
Så begynte vi å spille,
og han var flink.
Han var bunnsolid.
Hallo, kamera. Jeg heter Séb. Jeg er fra Canada.
Vi har gitarspilleren vår nå.
Vi visste at vi måtte ha en vokalist først.
Vi prøvde mange sangere,
og i hodet mitt,
etter å vært i band med Pierre, så var han standarden.
Det tok to-tre år med spilling med mange musikere som ikke funket.
I ettertid vet jeg hvorfor.
Chuck ville ikke spille i band uten Pierre.
Jeg tenkte hele tiden:
"Det bør være Pierre.
"Han er den rette.
"Han må være med i bandet."
Jeg måtte tråkke på egoet mitt, for vi snakket ikke på to år.
Vi var bestevenner, og så hatet vi hverandre.
Hva faen?
Jeg traff Chuck et par år senere på en Sugar Ray-konsert.
Jeg tenkte: "Det er to år siden.
"Det er litt teit. Vi bør skvære opp."
I ettertid tror jeg det var planen hans
for å få meg med i bandet.
Det var ikke bare: "Jeg vil være venner."
Det var: "Du må være med i bandet."
Ikke sant? "Kom og spill med oss."
Det første riffet jeg ga bandet,
utbroderte Pierre.
Jeg pleide å kjøre lastebil for faren min, 14 timer om dagen.
Jeg satte på kassetten og hørte det om og om igjen.
Skrev refrenget til "I'd Do Anything".
Sånn... Ja...
Jeg ville gjort alt
For å holde deg i armene mine
For å få deg til å le
For jeg kan ikke...
Jeg ble inspirert av å skrive sanger om positive ting,
som å forelske seg i noen,
for i Reset handlet ingen sanger om jenter.
Det handlet om politikk.
Så å skrive en kjærlighetssang
var forfriskende.
Jeg kom bare på den.
Han sang, og det var sånn:
"Der er det. Vi har det."
Det var vår første sang.
Den eneste sangen vi spilte den neste måneden etterpå.
Og sånn ble vi et band.
Jeg vet du aldri vil føle det samme
Takk for at dere kom på vår første konsert.
- Fint at dere kom! - Vår første konsert!
Vi er Simple Plan.
Lag litt lyd, folkens!
Deres første album kom ut da jeg var sju.
Drev ikke med musikk. "I'd Do Anything" var begynnelsen.
Jeg husker følelsen jeg hadde i baksetet.
Likte ikke musikk før det.
Faren min orket ikke å høre på dere.
Bra!
Tusen takk.
Jeg har CD-en faren min brente til meg da jeg var 14.
Jeg spiller den i bilen.
Jeg elsker å møte folk som sier:
"Jeg er ikke fan av Simple Plan, men jeg elsket Reset."
Takk for at du sa det.
Er den liten? Medium, da.
Vil du ha poutine?
Klassisk?
To medium klassisk poutine.
Poutine etter konsert er herlig.
Det er da du vet at du er i hjembyen din, Quebec.
High five.
Ærlig talt har jeg hørt sangene hele livet...
...og trodd dere var amerikanere.
Jeg har ikke aksent, for jeg lærte begge samtidig.
Er du fra Quebec?
Ja. Mamma er anglofon, og pappa er frankofon.
Jeg er rørt av at du er fra Quebec.
- God natt. - Ha det bra. Takk for gode ord.
Bli her. Vi har en bra konsert.
Simple Plan er her.
Dette er Patricks nye stil.
- Står til? - Står til?
PATRICK LANGLOID VENN/VIDEOGRAF
Venn med Simple Plan i over 30 år.
Jeg tror jeg var deres første fan.
Absolutt deres første ansatte.
Patrick, de vil ha en CD.
Séb, jeg har ventet på deg.
Vi hadde møtt en fyr, Pat.
Han ble bestevennen min.
Vi knyttet bånd gjennom forkjærligheten for punkrock og Blink.
Pat var alltid morsom.
Veldig selvsikker.
Kjempeirriterende.
Fan-erklært sjette medlem i bandet.
Det er ikke Simple Plan. Det er Pat og bandet.
Han tok for mye plass og visste ikke når han skulle gi seg.
Men det ga mye balanse. Pat var viktig.
Vi var ikke flinke til å stoppe og nyte øyeblikket.
Pat var flink til det.
Jeg hadde et kamera.
Som du sikkert ser i arkivopptakene, er jeg selvlært.
Jeg er Jeffs bror, tro det eller ei.
Alle de beste øyeblikkene i livet mitt var med disse gutta.
Jeg fikk oppleve hvordan det var å være i et band
uten å ha lært å spille en eneste tone.
Pierre spilte bass de første konsertene,
og jeg tror de visste
at de ville at han skulle ha mer frihet på scenen.
Alle de fine tidene vi...
De ville ha vokalharmonier òg.
De trengte en ny sanger og fant David fra Matane.
DAVIDS FØRSTE KONSERT
En kjempeflink musiker. Spilte tromme, bass, gitar.
Han var bedre enn meg på gitar. Jeg var frustrert.
David kunne synge og spille bass.
Det gjorde det perfekt å ta med David.
Dette er våre livs beste dager.
Vi samlet pengene våre.
Vi dro til et flott studio i Montreal og laget en demo.
Vi laget så mange som vi hadde råd til,
og sendte dem til rockens gule sider.
522-****.
Det var en bok med alle store plateselskaper.
Alle managementselskapene var der, agentene.
Adressene og telefonnumrene sto der.
Så det var sånn: "Jeg skal plage alle i boka."
Jeg har et band, Simple Plan. De er flinke. Du må høre dem.
Jeg samlet på avvisningsbrev.
"Dere er flinke, men det er ikke noe for oss."
Jeg hadde en fin samling slike.
Det varte trolig i et år eller halvannet år.
Seks måneder senere var ingenting på gang,
og jeg begynte på skolen igjen med et par fag,
bare for å si at jeg ikke satt på sofaen og ikke gjorde noe.
Jeg hadde sluttet på skolen, og foreldrene mine sa:
"Du får ikke sove til tolv og ikke gjøre noe hele dagen.
"Du skal jobbe med bandet."
Så jeg våknet hver dag og gjorde det.
Jeg forplikter meg 100 % til bandet.
Jeg gjør hva som helst
for å få det til listetoppen.
Poplistetoppen, jævler.
Melbourne i Australia.
Begynner å gå nå.
Hvem låste døren?
Jeg vil ikke våkne i dag
For alle dager er like
Og jeg har ventet så lenge
På at ting skal endre seg
Jeg er lei av denne byen Lei av jobben min
Lei av vennene mine For alle er kyniske
Lei av stedet Jeg vil bryte meg løs
Jeg er så frustrert
- Jeg vil bare hoppe - Hoppe!
Vil ikke tenke på morgendagen
Hopp!
Jeg bryr meg ikke i kveld
- Jeg vil bare hoppe - Hopp!
Vil ikke tenke på sorgen
Kom igjen
Glem problemene dine
Jeg vil bare hoppe
Ja!
- Eric, du ser bra ut i dag. - Takk.
Gi oss ditt beste kamerafjes.
Er det det der?
Noen ringte ofte og sa: "Jeg er Simple Plans manager.
"Jeg heter Charles.
"Jeg tror dette bandet har noe spesielt,
"men trenger hjelp utenfor Quebec.
"Kan du høre på musikken vår?"
Det var pop-punk.
Og jeg liker ikke pop-punk.
Jeg sa: "Inviter dem til Toronto.
"De suger sikkert.
"Jeg kan be dem dra hjem, og de slutter å plage oss."
Vi går videre.
Når du ikke tenker på meg
Og de rigget opp.
Fjeset mitt var nok bare...
De begynte å spille, og jeg så meg rundt og bare:
"Faen, de er gode."
Jeg prøver å glemme at
Jeg er hekta på deg
Men jeg vil ha det
Alt du ser på scenen nå, var på gang.
Jeg ombestemte meg på to minutter.
Jeg sa: "Hvor er manageren? Jeg ser bare bandfyrer."
Chuck rakte opp hånden og sa: "Jeg tenkte at om jeg ringte kontoret,
"var det bedre å si jeg var manager, ikke trommis."
Jeg likte Chuck straks.
Vi hadde hatt bandet i et år, kanskje halvannet.
For oss hadde det gått lang tid.
Vi hadde jobbet hardt, og vi var litt desperate
etter neste skritt.
Og vi hadde fortsatt ikke platekontrakt.
Eric Lawrence hadde et godt forhold med Sony Canada.
Vi spilte sangene våre for dem,
og de var veldig interesserte.
Til slutt sa de: "Vi gir dere kontrakt."
De skrev kontraktene og alt.
Og så plutselig
ble direktøren sparket,
og det kom en ny person. Hun sa:
"Jeg liker ikke bandet.
"Jeg gir dere ikke kontrakt."
Det var et stort tilbakeslag for bandet og meg personlig,
for jeg prøvde å si til foreldrene mine: "Det skjer. Jeg sa jo det.
"Det var lurt å slutte på skolen. Det kommer til å gå."
Og så pang,
et digert slag i trynet. Vi fikk ikke kontrakt.
Ut av det blå
fikk Patrick en jobb i Chorus Record som praktikant eller noe sånt.
Han ringte meg og sa: "Du kommer ikke til å tro det."
Andy Karp fra Atlantic Records kom til byen
for å se et annet band.
Vi ordnet en hemmelig konsert så Andy kunne se dem.
Patrick har vært ubrukelig til nå.
Problemet for oss var... at det var fire dager til.
Vi måtte ringe alle barer i Montreal for å finne et sted.
Vi hadde ikke noe sted å spille.
Hadde ikke publikum.
Vi ringte alle vennene våre og sa: "Øl til to dollar. Kom igjen."
CLUB ZONE - MONTREAL 8. FEBRUAR
Denne heter "Anything". Det er en gammel sang. Ganske kul.
Om dere vil danse, kom ned og dans med meg.
Klare? Chuck?
Jeg er klar!
Men det føltes desperat.
Det følte som om det var over om det ikke gikk.
Vi får det ikke til. Det er ikke meningen.
Vi spilte de samme sangene om og om igjen, stoppet,
drakk med dem, minglet,
men vi hadde noen i døra som ventet på Andy Karp.
Jeg spiste med Any Karp
i forkledning, for jeg jobbet for det andre selskapet.
Jeg sendte melding til Chuck: "På middag. Dere må utsette konserten."
Eieren sa: "Klokka er 22.30. Gå på scenen. Hva gjør dere?"
Jeg gjør hva som helst.
Og fyren kom endelig inn.
Kanskje jeg skal glemme deg
Vi ga alt vi hadde.
Alle var dritings.
Vi hadde delt ut teksten til alle,
så alle kunne teksten til sangene.
Det så ut som den sprøeste konserten du kan tenke deg.
Det var vennene våre.
Vi spilte med hjertet.
Det føltes som... den siste sjansen.
...føler det samme
Etter konserten satte vi oss ned, og han stilte oss spørsmål.
"Hva er visjonen deres? Hva slags plate vil dere lage?"
Han sa: "Takk for tiden deres."
Neste dag på flyplassen ringte han Rob og sa: "La oss lage plate.
"Jeg gir Simple Plan kontrakt."
Jeg blir emosjonell når jeg tenker på det, men... Ja.
- Sett deg. Takk. - Takk.
Takk.
Jeg er advokat i Quebec.
Vi skriver under.
Jeg leste kontrakten... Jeg forsto ikke så mye.
Men én ting slo meg:
"Område: verden."
Det funket.
Jeg tror det funket fordi det kom fra hjertet.
Det var ekte, og han følte det.
Han sa: "Når jeg gir kontrakter,
"er det band jeg tror kan bli noens favorittband."
SIMPLE PLAN ROCKER
Kan bandplakaten være på noens rom?
De fikk kontrakt da han var 21, og det var det.
Atlantic Records.
Dere vil ha det beste og fortjener det beste.
De var ikke tilgjengelige, så vi har Simple Plan!
EKS-DIREKTØR I ATLANTIC RECORDS
Det er høydepunktet.
Det er det jeg snakker om.
Plutselig skulle vi lage album.
Jeg skal spille inn debutplata til Simple Plan.
Hvordan har du hatt det?
De har storskjerm. Der er Chuck på datamaskinen.
- Herregud, de har kjøkken. - Nå legger Chuck seg.
Band vil vanligvis ikke jobbe hardt, men de ville det.
PRODUSENT - FØRSTE ALBUM
- Hva feiler det deg? - Hva ser du på?
Faen. Vi gjør det igjen.
Én gang til. Vi gjør det igjen.
Jeg kommer meg.
Mitt livs mest utfordrende musikkopplevelse.
Jeg kommer straks tilbake.
- Vi sees. - Greit.
Å lage den første plata
var som en drakamp med Arnold Lanni, produsenten.
Vi hadde en mening
om innspillingen.
Og han sa alltid: "Nei, vi gjør dette i stedet."
Det var vanskelig for et ungt band
å føle at det var oss mot ham.
Nok tull. Kom igjen.
Vi ville være et Warped Tour-band.
Arnold ville gjøre oss til et særegent power-pop-band.
De hadde riktig innstilling,
men de undervurderte
hvor hardt jeg ville drive dem.
Nå, 25 år senere, føler jeg at tilnærmingen kunne vært annerledes.
Vi ble litt sprø.
Vi jobbet hele dagen, og han kom og sa: "Jeg liker det ikke. Gjør det igjen."
Jeg føler at jeg lever den verste dagen
Om og om igjen
Gjør det igjen.
Vi sa: "Jævla Arnold. Hvorfor vil han vi skal gjøre det?"
Vi har vært her i seks måneder.
- Hvor mange tagninger gjorde dere i går? - Åtte tusen.
Nå innser vi at alle suger.
Hadde dem i studio.
- Dette gjør vi i studioet. - Nei.
Som studenter.
Vi er bare ensomme karer.
Fest til tre om natta, sov, våkne og begynn på nytt.
Hvordan går det?
Bra. Jeg er litt... Sover fortsatt.
Hver dag.
Jeg orker ikke dette mer
Vi må ha spilt inn albumet 20 ganger, kanskje mer.
Når jeg ser tilbake, kan det ha skapt
noe av magien til den første plata.
Det at vi bryr oss om harmoni,
at vi bryr oss om melodi, det kommer fra arbeidet med Arnold.
Jeg husker ikke første gang jeg hørte "I'd Do Anything",
men det var hinsides noe de hadde gjort i Reset.
Jeg tenkte: "Det er noe spesielt ved den sangen.
"Fortsett slik."
Jeg sitter i kjelleren til foreldrene mine og får en e-post.
"Hei, Chuck. Jeg har hørt på demoen din i hele dag,
"og akkurat nå er 'I'd Do Anything' favorittlåten min.
"Si fra. Jeg gjør alt jeg kan for å hjelpe dere."
Jeg tror jeg ringte alle og leste e-posten for dem.
Jeg tenkte jeg hjalp vennene mine,
og det var det folk i punkrock gjorde.
Det jeg elsker ved punkrockmiljøet, er at når et band får oppmerksomhet,
tar de med vennene sine.
Simple Plan var blant de første jeg følte at jeg kunne hjelpe.
- Hva gjør vi? - Skal til Studio West.
Det var Mark Hoppus fra det lille bandet Blink-182 som sang på plata.
Det blir kult.
Chuck hadde sagt: "Vi spiller inn en låt og vil gjerne ha deg med."
Og jeg sa: "Greit. Om dere kommer hit, gjør jeg det."
Jeg gjorde det litt vanskelig.
Og så fløy han ut til San Diego
og fikk det til.
Chuck skal ringe Mr. Hoppus.
Ikke film meg.
Vi er i San Diego. Ja.
Det var som å gå inn i en verden
vi gjerne ville være en del av.
Jeg er stresset.
- Du? - Ja.
... jeg kan ikke legge deg bak meg
Hvordan føltes det?
- Som dritt. - Vi gjør det igjen.
De sa hvordan jeg skulle synge den.
Så jeg sang den.
Følg rytmen.
Legge deg bak meg
Kan ikke legge deg bak meg
Jøss.
Det vil høres bra ut. Må bare få det til.
Når jeg tenker på det nå,
hadde han ingen grunn til å gjøre det.
Det endret alt for oss.
Enda en dag går
Så måtte vi lage musikkvideo, og måtte be om en tjeneste til.
"Du sang i sangen. Vil du være med i videoen?"
Jeg føler at jeg ber Mark om hjelp hver gang jeg ringer.
Det føles fælt, men...
Chuck sa: "Vi skal lage video for 'I'd Do Anything',
"og vil ha deg med."
Jeg sa: "Jeg er opptatt på turné."
Og så sa jeg: "Men vi spiller konsert i Cleveland.
"Om dere kommer dit, kan vi gjøre det."
Og han kom seg til Cleveland med mannskap og alt.
Hva skjer?
Skal filme en video i dag.
Her skal vi filme.
De sa: "Vi filmer i morgen klokka to."
Og jeg sa: "Hva mener dere? Jeg er i Cleveland."
De sa: "Vi har mannskapet. Alt er i orden. Vi har et sted."
Jeg sa: "Pokker! Greit."
Det ble faktisk veldig kult,
men igjen, det er Chuck som bare tar initiativ.
Jeg lukker øynene
Og jeg ser bare deg
Det var godkjenningen
til det største bandet,
det mest troverdige bandet i pop-punken.
- Chuck, se på kamera. - Se på kamera, folkens.
Hva faen?
Dette er Séb Lefebvre for simpleplan.com.
- Hevn! - Vi døde nesten.
Vi filmer en film nå.
Det tok evigheter, over et år, å spille inn det første albumet,
og vi ville spille konserter.
Vi var klare.
Så fort vi var ferdige med albumet
og miksene og mastringen var ferdig,
turnerte vi med Sugar Ray.
Skal til Chicago med Sugar Ray.
Mange stoler på at dere
setter Montreals punkrock-miljø på kartet.
De blir berømte i hele Nord-Amerika!
Hva skjer? Det er Mark McGrath fra Sugar Ray.
Ikke på lista, men alltid i hjertene våre.
Første gang jeg hørte om Simple Plan,
var fra et plateselskap.
Vi skulle på collegeturné, og jeg mente det var perfekt.
Unge tenåringspublikum. Jeg mente det var en god match.
Bra måte å starte på. Vi hadde nettopp fått kontrakt.
Plata kom ut noen uker senere,
så turneen med Sugar Ray var bra timet.
Det var to etapper på turneen. Tre uker og tre uker.
Den første delen tok vi i en bobil som Pierres far kjørte.
Jeg tok pappas bil
Trodde aldri han ville finne det ut
Jeg skrur av.
Skal noen redde meg?
RÉAL BOUVIER PIERRES FAR
Kan noen si hva som skjer?
Si hva som skjer?
Beklager.
Ringetonen din?
Ja!
På første turné sa jeg til foreldrene
at vi skulle leie en bil med vogn,
og vi skulle kjøre gjennom natta ofte.
Og pappa sa én dag: "Jeg kan kjøre dere."
Og mamma sa: "Réal, du kan ikke kjøre ungdommene.
"Du klarer det aldri."
Og så sa pappa: "Klart jeg kan."
- Rock 'n' roll! - Klare til å dra?
- Ja. - Kom igjen!
Det er ikke faren min.
Hei, Pierre.
Pierres far håndterer kartet.
Hvor skal vi? Peoria.
Vi krysset grensen til USA i begynnelsen av turneen.
Faren min sitter i forsetet og kjører.
Vi kom til grensen 02.00.
Pappa åpner vinduet.
"Hvor skal du?"
Jeg skal til Peoria i Illinois.
"Hvorfor skal dere dit?"
Og faren min er glad for å være der, og sier:
"Vi spiller i rockeband."
Tollbetjenten ser på faren min i den store bobilen og bare:
"Vet du hva? Bare kjør."
Her ute, først Sugar Ray-konserten, Peoria i Illinois.
Det er bilen vår,
og det er ikke det.
Vi kjøpte den nettopp. Den automatiske hårpiggeren.
Klar til å spille konsert!
De var som små valper som ble sluppet ut av bobilen,
klare for å møte verden og oppfylle drømmen sin.
Første kvelden av Sugar Ray-turneen er vinn eller forsvinn.
- Brekk et bein. - Ja da.
Hei. Hva skjer, Peoria?
Vi var på turné med Sugar Ray, og ingen visste hvem vi var.
De er fra Montreal i Canada. Plata deres kommer i morgen.
Det kunne ikke vært en kulere gruppe.
En applaus for Simple Plan.
- Vi skal kjøpe plata vår. - Alle sammen.
- Den kom ut i dag. - Jeg vil ha en plate i dag. Én!
Mulig de ikke har den.
- Hva heter albumet? - No Pads, No Helmets... Just Balls.
Simple Plan. Det er bandet.
Ser ikke så bra ut.
Gi meg et øyeblikk.
Har dere det ikke, er du i trøbbel.
Albumet kom ut. Det var underveldende.
Veldig antiklimaktisk.
Det var ikke tilgjengelig.
Det gikk ikke særlig bra.
"I'm Just a Kid" kom ut, og den var stiv.
Den floppet. Ingen radiostasjoner spilte den.
Vi var realistiske.
Vi visste at plata ville komme ut og ikke bli en hit med én gang.
Den måtte gjøres til en.
Å få platekontrakt og gi ut plate,
det er startstreken.
Hva er planen? Hvor vil dere?
Flere turneer.
- Vi drar på turné igjen. - Stemmer.
Jeg må kjøre denne. Vi dør.
De måtte bare fortsette å presse på og jobbe,
og ingenting var lett.
Og de jobbet.
Vi jaget muligheter.
Vi var overalt. Vi reiste en del.
Vi hadde promoturneer, liveshow.
Det var veldig kaotisk, lite organisert.
Vi er tom for bensin.
Hva gjør du?
Vi hadde ingen plan. Tok bare det som dukket opp.
Ingen kjente oss.
Vi var et helt nytt band.
Vi begynte å spille på noen radiostasjoner her og der.
Jeg husker at vi var på Pop Disaster-turneen,
som var Blink og Green Day.
Tror de spilte på parkeringsplassen.
Hvordan går det på parkeringsplassen?
Før folk kom inn i lokalet,
hadde de bygget en liten scene på parkeringsplassen,
og vi spilte der.
Vi gikk faktisk rundt med Discmen og hodetelefoner,
og vi spilte musikk for alle som ville høre,
og ba dem på konserten.
Og vi samlet digre folkemengder
med all jobben gjennom dagen.
Og det skapte blest.
Vi var ungdommer i 20-årene.
Ingen barn, ingen koner, kjærester kom og gikk.
Vi dro hjem, og gledet oss til å turnere igjen.
Vi jaget det som var på gang.
Om noen ville at vi skulle spille konsert i Tyskland,
fløy vi til Tyskland og spilte.
Vi er i Hannover. Simple Plan gikk på scenen.
Jeg ser hvordan det er inne.
Klokka seks Klokka ringer
Jeg må være...
Det offisielle antallet er rundt 12 stykker.
Du filmet vel ikke?
- Jo. - Faen.
Forholdene var gode.
Vi var venner og ble raskt brødre.
Dette er Pats favorittsyltetøy.
Jeg tror at å være i band med fire andre gutter
er den ultimate testen for vennskapet.
Vi var sammen døgnet rundt.
Vi sov sammen.
Vi vasket oss sammen, hang sammen, spiste sammen,
pusset tennene sammen.
Vi har det gøy. Vi elsker det. Vi er bestevenner.
Jeg har ikke andre venner.
Det er et bånd som aldri dør.
Men vi reiser i en sylinder med hjul.
Fy faen.
Vi har vært på turné i et år.
Vi har spilt konserter hver dag uten stopp.
Dette har vært hjemmet vårt.
Overalt vi spilte,
så vi platesalget gå opp litt.
Vi solgte noen hundre plater i den byen.
Vi spiller her i kveld.
Plateselskapet sa: "Fortsett sånn."
Vi gjorde det. Vi fortsatte.
Tusen takk. Dere rocker.
Vi spilte vår første konsert i Japan. Det var utsolgt.
Folkene er så greie, så hyggelige.
Det var flott. Veldig annerledes.
Det var første gang vi følte oss som rockestjerner.
Japan får deg til å føle at man er verdens største band,
og det er en fin følelse.
Hvem er favoritten din?
- Jeff! - Ja!
Takk!
Vi ville lage musikk vi elsket,
men vi håpet at musikken vi elsket,
kom til å få oss på store scener
og gi oss kommersiell suksess og alt det.
Men vi visste også at det fulgte med
litt kritikk.
Simple Plan var aldri kule.
TIDLIGERE REDAKTØR - AP MAGAZINE
Vi kalte dem... Hva kalte vi dem?
GGDB.
"Gode gutter, dårlige band."
Gode gutter, dårlig band.
Kanskje.
Har dere hørt at dere er gode gutter, men et dårlig band?
Det skjedde.
Du liker oss ikke, du?
- Jo. - Flott.
- Hvorfor trodde du ikke det? - Jeg spurte. Jeg var usikker.
Det virket som Simple Plan likte å bli likt.
Det virket forutsigbart,
og det kan ha sett ut som det var... planlagt.
Det var mange band som fikk meg til å føle at vi ikke var nok,
ikke var bra nok,
eller at det vi hørtes annerledes og mer poppete ut...
Jeg følte at de så på meg og...
"Jøss, det bandet suger."
No Pads, No Helmets... Just Balls
er den verste albumtittelen jeg har hørt.
Hvem fant på det? Markedsføringsavdelingen?
Det diskuteres alltid hva det vil si å være punkrock.
Vi gjør det vi elsker.
Om det er punk-pop, om det er punk, om det er emo,
samme det.
Jeg tror punk innebærer å gjøre det du vil gjøre
og ikke høre på det andre sier du skal gjøre.
Vi sa aldri: "Vi er et pop-punk-band."
Det var media. "Greit, vi er vel pop-punk."
Det var alltid pressen og media som satte deg i bås.
De kalte alle band som ble populære for "pop-punk",
for, du vet... populær punk.
Men det var ikke det de mente med det. De mente at sounden
er lett å høre på.
Vi har blitt kalt alt fra punk til bare rock til dårlige...
Pop-punk.
Courtney Love sa: "Dere er et bra popband."
Det er saken. Det ga meg alltid gysninger,
for ordet "pop" er punkens rake motsetning.
Det begynte å gå over i populærkultur.
Band gikk fra undergrunnen,
og undergrunn-plateselskaper ble faktisk spilt på radio.
Det kom kritikk fra punkrockmiljøet.
"Ikke selg fellesskapet vårt til store selskaper."
Det var absolutt kontrollerende,
og det var omtrent da Warped Tour ble veldig populært.
Warped Tour begynte med noen klassiske punkrock-band,
som Rancid, Bad Religion, NOFX.
Warped Tour var en enorm del av punkrock-miljøet,
og punkrock-miljøet ble veldig mainstream.
GRUNNLEGGER - VANS WARPED TOUR
Det var annerledes. Det var et fellesskap. Bandene var sammen om det.
Det fantes ikke noe hierarki.
Om du kom for å kaste skitt,
kom tilbake så vi kan banke deg og vise deg hva ekte punkrock er.
Dere kom for å se bandene. Dette er noe jævla tull.
Alle som var vagt pop-aktig, ble mobbet.
TIDLIGERE VJ - MUSIQUEPLUS
Warped Tour er en test.
Enkelte band som hadde vært med en stund,
var på Warped Tour.
Først var de reserverte, for dere er det nye bandet.
Folk som er pirkete med punk
prater dritt om deg om de mener du ikke hører til.
Ingen bryr seg i kveld
For jeg er bare en guttunge i kveld
Det var fantastisk. Det var gøy.
Ta vare på dere selv. Det var nære på.
Vi sees.
Folk begynte å kaste flasker på oss på scenen på slutten av settet.
De måtte bruke kost for å bli kvitt alle flaskene,
og det var så høyt overalt.
Og folk puttet steiner og piss i dem.
Ganske brutalt.
- Er dere klare? - Nei!
Vi gjør det!
Jeg prøvde å konsentrere meg
om dem på første rad som moret seg.
Jeg syntes det var teit.
Vi spilte på store festivaler. Det var 30 band der,
og du valgte å se på bandet du ikke liker?
Du er bare en idiot.
Jeg husker forumet på den tiden.
Det sto: "Disse gutta suger.
"Håper de spiser knust glass."
Jeg husker at jeg leste det og tenkte: "Jøss. Det er intenst."
Det var sårende.
"Dere er for pop fur punken."
Det er alltid ikke nok av noe.
Og jeg begynte å tro på folk.
Vi sto overfor et valg.
Hei.
Vi har en åpningsmulighet med Avril Lavigne på hennes første turne.
TRY TO SHUT ME UP-TURNEEN
Det er arenaer, utsolgt, og vi kan være støttebandet.
Vi visste at om vi tok åpningsjobben for Avril Lavigne,
ville mange rockeradioer si: "Vi vurderte å spille dere,
"men ikke nå lenger,
"for nå er dere et popband, og vi gjør ikke det."
Vi måtte bestemme oss.
Vil vi jage denne drømmen om å bli spilt på rockeradio?
Eller vil vi åpne for Avril Lavigne
foran 25 000 mennesker hver kveld
og forhåpentligvis få nye fans og se hvor det bærer?
Kjempe for en klubb
som du alltid vil føle du ikke egentlig er en del av,
eller skape din egen vei?
Mine neste gjester skal på turné med Avril Lavigne fra 15. april.
De er her i kveld og fremfører en sang fra No Pads, No Helmets... Just Balls...
Ta godt imot Simple Plan.
Hopp!
Hei!
Hei.
Hallo!
Hvordan går det?
Albumene våre er...
Det hørtes... "Sont" hva?
Albumene våre kom ut samtidig i 2002,
og jeg føler vi støttet hverandre.
Det var kult å ta med et annet band på turné
og vise dem til fansen min og omvendt.
Vi bodde på turnébusser.
Vi oppførte oss som vanlige ungdommer, hang i hverandres garderober,
drakk øl og havnet i trøbbel.
Da vi spilte på turneen,
begynte popradio å spille oss.
På enkelte måter var det det som gjorde oss til et poppete pop-punk-band
i stedet for et punkete pop-punk-band.
Simple Plan kan ikke skrive autografer,
for det er for mange folk.
Gå vekk fra døra.
De er ikke der.
- Jeg prøver - Å glemme at jeg er hekta på deg
Men jeg vil ha det og trenger det
Jeg er hekta på deg
Nå er det over
Kan ikke glemme det du sa
Og jeg vil aldri
Gjøre dette igjen
Hjerteknuser
Akkurat som Pierre sier: "Vi er tilbake. Det er 20 år etter."
Av og til føles det som ingenting har forandret seg.
Warped Tour 2003 var året da vi sa:
"Vi er et stort band nå."
Det var Simple Plans eksplosive år.
Det at vi gikk fra Avril-turneen til Warped Tour
er et godt eksempel på den typen band vi er og ville være.
Du skal ikke være på begge sider, og vi prøvde på det.
Det var logisk for oss.
I går ville jeg bare ha det gøy
Vi gjorde en bevisst innsats for å komme på Warped Tour
og sidestille oss med de bandene, bandene de elsker.
De tilpasset seg.
Ingen rolige sanger, alle er bare raske.
Jeg kommer på konserten
Jeg kan aldri finne et bedre sted å gå
Og jeg tror det var viktig for bandet,
for de gikk tilbake og tilbake og tilbake,
og folk sluttet å kaste ting.
Det var ikke strake veien.
Det var små steg, gradvis.
Vendepunktet?
Det var ikke noe.
Det var en lang prosess.
Takk.
Velkommen til TRL. Vi sender direkte fra Times Square.
- Jeg er La La. - Jeg er Damien.
TRL kunne gjøre albumet ditt til nummer én.
TIDLIGERE MTV-PROGRAMLEDER
Vi hadde ikke sosiale medier,
så du dro hjem fra skolen
og så favorittkjendisene dine i dette TV-programmet.
På den tiden var MTV toppen
av mainstream-musikksuksess.
Å være med i TRL var stort.
Alle store band var det.
Operasjon MTV.
TRL.
Vi ser på settet. Jeg er nervøs.
Hva skjer? Vi er Simple Plan fra Montreal i Canada.
På tide å slå oss løs.
Det var da det begynte å forandre seg for oss.
Fra da av var det som en virvelvind.
Vi ble revet med av et sprøtt eventyr.
...går forbi Jeg tenker på deg hele tiden
Vi er overalt på MTV.
Vi er overalt på MuchMusic.
- Vi er overalt på radio. - Montreal, TRL.
Det er sikkert en pappfigur av oss på Walmart.
Vi har med oss les Simple Plan.
Det er en canadisk Simple Plan-bonanza.
Det gikk så fort. Det var en tornado.
Når jeg ser tilbake på årene da vi var på TRL
og gjorde mange store ting, føles det litt uvirkelig.
Våre neste gjester er fast inventar på Billboard-lista.
De er tilbake fra Japan.
Ta godt imot Simple Plan.
- Simple Plan. - Simple Plan!
Jeg var fortsatt blakk,
men vi solgte 90 000 plater i uka.
Stemmer. Video Music Awards.
Jeg er visst nominert. Jeg tror det ikke, men...
Det var alltid et "klyp meg"-øyeblikk.
Innser du at P!NK vet hvem jeg er?
Den røde løperen på MTV Awards var sprø.
Vi startet bandet for fire år siden,
og visste ikke hvor langt vi ville nå.
Med alle disse kjendisene og som nominert
er det en drøm.
Takk!
Så spilte de "Perfect" på radioen,
og det endret livene våre.
For vi mistet alt
Ingenting varer evig
Beklager at jeg ikke kan være perfekt
Vi begynte å se folks reaksjon, at de gråt på konserten.
Å se fansen reagere når den sangen kom ut...
Jeg tenkte: "Dette er mye mer enn bare en god låt.
"Det er noe som skjer."
Ingen hadde grått når vi spilte konsert før.
Det var ikke sånn musikk vi laget.
Plutselig hadde Simple Plan en ny dimensjon.
- Liker du å lage plater? - Ja.
Så fort vi var ferdige på turné med det første albumet,
begynte vi på nummer to,
og så fort vi hadde nok sanger vi likte,
booket vi studio og satte i gang.
Vi ville at bandet skulle høres større ut,
mer rockete.
Vi har en enkel plan
Det var derfor vi valgte å spille inn med Bob Rock,
som hadde laget fantastiske album.
Han laget The Black Album for Metallica.
Pek aldri på meg med den igjen.
Ikke!
Det var bedre.
Han har et studio på Maui,
vakkert, ved stranden, som et paradis.
Etter å ha turnert med No Pads, No Helmets... Just Balls... i tre år
sa vi:
"Niks, vi vil lage en plate i Studio Piccolo
"i Montreal."
Kan noen si meg hva som skjer?
Vi leide en leilighet i sentrum av Montreal.
Vi spilte inn hele dagen og gikk ut om kvelden,
sammen som band.
Det var tidenes beste sommer.
Hold kjeft, hold kjeft Du gir meg aldri
Det er den viktigste plata i karrieren.
Vi trenger flere sanger. Den må bli bedre.
Jeg presset absolutt Pierre.
Det fortsetter og fortsetter.
Som en Dylan-sang.
De fleste sangene til Simple Plan begynner med en idé til tekst.
Chuck har en tekstbok. Han skriver mange tekster, ord eller setninger
som starter alt som konsept.
Derfra bygger vi videre sammen og skriver resten.
For meg var det bare ord på papir, og så tok han det
og tryllet frem en sang.
"Welcome to My Life" er en av favorittene mine blant dem vi har skrevet.
Vil du noen gang bryte sammen?
Føler du deg malplassert?
Jeg husker at jeg tenkte:
"'Velkommen til livet mitt.' Det er kult."
Og så fant Pierre en fantastisk måte å synge ordene.
Det ga meg gåsehud da han fant på det.
Etterpå
husker jeg at vi sa: "Fy faen, dette er en bra låt."
At ingen hører deg skrike?
Nei, du vet ikke hvordan det er
Når ingenting føles...
Den tålte tidens tann.
Jeg kan høre på den i dag og fortsatt føle det samme.
Å være som meg
Å være såret, å føle seg bortkommen
Å stå ute i mørket
Å bli sparket når du er nede
Å føle at du blir herset med
Å være nær sammenbruddets rand
Og ingen er der for å redde deg
Nei, du vet ikke hvordan det er
Hvordan det er
Velkommen til livet mitt
Ja!
Jeg husker at vi så på hverandre og sa:
"Vi har det. Ferdig."
Skål for den ny plata.
Dette er et privatfly.
Vi er de kuleste i verden, for vi sitter i det.
Vi pleier ikke å gjøre dette, men det hastet.
Vi må til New York City.
- Plata vår kommer ut. - Litt stort.
Hei.
Vi er på Times Square. Vi skal kjøpe plata vår.
Husker du at sist så hadde de ikke plata vår?
Forhåpentligvis har de den nå.
Det er et stort hopp mellom første og andre
i at det ble stort.
Tre millioner solgte plater
er stort.
- Kom igjen! - Hei, Pierre!
Herregud!
Simple Plan!
SIMPLE PLAN FANKLUBB MEXICO
Pierre!
Vet ikke hvordan det er
Velkommen til livet mitt
Følte meg som Beatles! Fy faen!
Verdens mest populære band fra Quebec,
Simple Plan.
Jeg sa jo vi var store.
De eneste fra Montreal som har gjort det.
TIDLIGERE MUSIKKVERT
Simple Plan måtte forlate Montreal
på verdensturné,
for å bli store.
Vi gjorde det så bra,
og "Welcome to My Life" var enorm.
Den var på TV hele tiden, på radio,
og vi spilte for svære publikum.
Lag litt lyd!
Vi dro til Sør-Afrika, til Brasil for første gang.
Enda et stempel i passet.
Tilbake til Sørøst-Asia. Vi turnerte uten stans.
Der ser du
Du har alltid så rett
Det er en forestilling
Alt handler om deg
Du tror du vet hva alle trenger
Du kritiserer meg alltid
Hver dag, virker det som
Jeg gjør feil
Jeg får det bare ikke til
Det er som om jeg er den
Du elsker å hate
Men ikke i dag
- Så... - Hold kjeft, hold kjeft
Vil ikke høre det
Kom deg ut
Unna vei
Ta deg på tak
Du stopper meg aldri
Ingenting du sier, trekker meg ned
- Trekker meg ned - Hold kjeft, hold kjeft
- Trekker meg ikke ned - Hold kjeft, hold kjeft
Simple Plan!
Elsker dette.
Jeg gikk fra konseptene da vi begynte å lykkes.
Altså,
HOVEDGITARIST
rockeverdenen har alltid...
...verdsatt sprø backstage-historier.
Det er ganske uansvarlig av plateselskap
å ikke ha støtte til artistene.
Ingen kommer til å huske noe.
Det er sånn det er.
Blandingen av å være umoden, naiv og ung...
Jeg innså ikke hva vi gjorde.
Jeg dro bare dit jeg ble fortalt.
Dette var gøy, disse folka er flotte,
det er fans ute.
Jeg tok det ikke så mye innover meg.
Det er noe magisk ved størrelsen på popstjernen,
på fantasien om livet de får leve,
og når du har den,
og Simple Plan hadde absolutt popsuksess,
kommer de selvsagt ut av det med noen men,
og de må finne mening i det.
Det kan ta hele livet, for popen kan herpe deg.
Den kan gjøre deg bortkommen.
Hva er klokka?
Ti på seks.
Jeg er drittlei. Jeg trenger en pause.
Vil jeg bli like stor som Elvis?
Om jeg må dø sånn han gjorde, nei.
2008 SIMPLE PLAN (EPONYM)
Det er litt annerledes for oss. Samtidig er det Simple Plan,
men det er en ny begynnelse.
Jeg syntes den tredje plata var en katastrofe.
Jeg elsker musikken. Den er flott,
men den tiden var ikke bra for meg.
Jeg var i ferd med å bli separert.
Da vi laget den plata,
følte jeg meg ikke nær gutta. Jeg hadde mine egne ting.
Det var en vanskelig tid for bandet. Det var mye som skjedde.
Jeg var forelsket i noen, og det gikk ikke.
Jeg ble knust.
Vi hadde hatt to veldig vellykkede plater,
og vi visste ikke hvor vi ville, eller hva vi skulle gjøre.
Det er på mange måter en dystrere plate.
Broren min hadde kreft, og det var veldig vanskelig.
Vår musikkstil var ikke på radioen lenger.
MUSIKKPRODUSENT
Folk likte Justin Timberlake og gode R&B-artister, ikke gitarer.
Er det en endring vi gjør musikalsk?
Er vi et band som plutselig prøver nye ting og innlemmer dem?
Eller holder vi på vårt og bruker gitarene masse?
Plateselskapet brukte mye penger på albumet. Det må ha kostet flere millioner!
- Ikke vær en drittsekk. - Faen ta deg. Jeg er ikke det.
- Liker bare dette. - Én akkord.
- Chuck har noe å si. - Jeg snakker ikke mer.
- Flott. - Det er din oppdatering.
- Godt nytt. - Bra.
Vi trodde den ville bli stor.
Det skjedde ikke.
Vi så at det kom mindre folk på konsert.
Vi er fortsatt et band. Folk bryr seg på en måte. Det er bra.
Singelen går i do. Radiosituasjonen er fæl.
Det er vanskelig å holde følge. Jeg er deppa.
Når du opplever din første store nedtur,
fy faen så traumatisk det er.
Når du begynner å spille for 5000, 6000, 7000 mennesker,
blir det fort normalen for deg.
Det er vel opp til deg
Om én kveld ikke er sånn, tenker du: "Hva skjer?"
Alle var veldig slitne,
og vi valgte å ta en pause.
Jeg visste ikke om vi kunne overleve.
Jeg var usikker.
Som sanger må du være i siget.
Alt er ditt ansvar, på den måten at
om jeg ikke kan prestere, kommer ingen.
Jeg bekymrer meg for å ikke være ok på konserten.
Jeg pleide å våkne om morgenen og tenke: "Herregud.
"Herregud. Stemmen min."
Det har vært en kamp, for sang er ikke naturlig for meg.
Jeg kunne ikke vunnet American Idol.
Jeg kunne aldri gjort noe slikt. Jeg er flink til det jeg gjør,
men det tar på å synge.
Det er ikke behagelig.
Jeg har angst,
og for kanskje 12 år siden hadde jeg mitt første store panikkanfall.
Visste ikke hva det var.
Av og til på turné vandrer jeg på hotellrommet,
og etter 20 minutter må jeg minne meg selv på
å sette på musikk og puste
og slutte å tenke på alt jeg kverner på.
Og presset
med at folk kommer for å høre meg synge sangene.
"Hvordan er stemmen min?" Jeg hjelper ikke.
Jeg må bare slappe av.
I kveld kaller jeg alle astronauter
Alle de ensomme menneskene Som verden glemte
Om du hører stemmen min, hent meg
Er du der ute?
Du er alt jeg har
Og i kveld føler jeg meg som en astronaut
Sender en SOS fra denne lille boksen
Jeg mistet dekningen da jeg tok av
Nå står jeg fast her ute Og verden glemte
Kan jeg komme ned?
Når du går gjennom noe
og føler at ingen skjønner det,
og du går gjennom noe så unikt at ingen skjønner deg,
er det vanskelig.
Nå vet jeg at jeg takler angsten,
og om jeg prioriterer helse og hvile,
er det bedre i det lange løp.
Det er en balansegang, og noe jeg har lært.
Når jeg skal sette ned foten, for jeg vet at...
I denne dokumentaren har du sikkert skjønt
at Chuck er drivkraften bak så mye av det vi må gjøre,
og Chuck har ikke samme presset på seg som meg.
Det er kontraintuitivt for meg å si: "Jeg trenger tid til meg selv."
Hva? Bilde.
Alltid mer innhold.
Jeg har prøvd å si deg noe Men du forstår aldri
Jeg føler at vi har gått i ring
Du ser på meg som jeg har blitt En fremmed på gata
Hva skjer her?
Will Smith med enda en "I'm Just a Kid"-utfordring?
Det er hans femte,
og denne gangen med Williams-søstrene?
Drømmer jeg? Er dette virkelig?
Utfordringen er den største gaven
vi kunne fått fra sosiale medier.
Det er som å ha en nummer én-singel
etter å ha vært i band i 25 år.
Jeg antar vi lager TikToker nå.
Herregud!
Greit.
For å være artist i dag må du være artist, sanger,
skuespiller, atlet og modell.
Syng en sang om faren din.
Han ser suksessen på sosiale medier,
og det presser ham til å si: "Jeg har rett.
"La oss gjøre mer."
Disse greiene er ok for meg. Du må bare forklare for Chuck
at når du legger til ting, må du fjerne ting på et tidspunkt.
Gå og stopp.
Greit. Tre, to, én.
Klart vi spiser biscoito i Brasil.
Det er bolacha.
De har fortsatt bare...
Du klarer det.
...visse deler av dynamikken
de får tilbake etter tenårene.
Greit for meg. Hva vil du at jeg skal si?
Ingen forberedelse, for vi er så gode.
Vi krangler.
De spilte i band. Pierre kastet Chuck ut av bandet.
Det er vondt.
Jeg er ikke sikker på at det er løst, etter alle disse årene.
Det bare er sånn.
Hva om jeg viser vei?
Seriøst.
Hva om jeg gjør feil?
Kanskje jeg tar feil. Greit. Du kan bare ikke gi slipp.
Hva om jeg forandrer verden?
De er alltid sammen.
Hva om jeg tar...
De to har et broderlig forhold.
Vil du være...
Chuck spiller mye bedre når han er sint.
Pierre er min beste venn,
og han er den eneste jeg har spilt med hele livet.
Jeg verdsetter det forholdet.
Det er vanskelig å være i band med folk som kjenner deg fra skolen,
for dynamikken fra tenårene forblir.
Forholdet med Chuck har vært vanskelig for meg,
men det har også vært grunnen til at jeg har oppnådd så mye.
Vi krangler av og til, men til syvende og sist er vi familie.
Jeg bryr meg ikke om dette.
De vil alltid være glad i hverandre.
Går det bra?
De kan hate hverandre også.
Kan være oppskriften på suksess.
Ja, vi vant!
Det kuleste i livet mitt gjorde jeg med Pierre.
Den drakampen skapte Simple Plan.
Jeg vil ikke kaste deg ut av bandet.
Vi vet at dette er for alltid.
Takk for at du er bestevennen min,
forretningspartneren min
og broren min. Glad i deg.
Glad i deg.
Jeg er så glad i deg.
Vet ikke om du vet dette, men
jeg og han stilte til elevrådsledervalg.
Og vi vant.
Jeg var vara. Han var leder.
Jeg visste at han var...
Han var den rette.
Kanskje han har ting jeg skulle ønske jeg hadde.
Ikke sant?
Men jeg så det.
Jeg så det da jeg var 14.
Jeg visste det var deg...
- Har du et oppdrag? - Oppdraget er å banke deg.
- Hele greia. Gå. - Hele?
Kom inn.
Er ikke slutt.
Etter tredje plate hadde vi et bandmøte og sa:
"Vi må gjøre det gøy igjen.
"Jeg kan ikke ha en slik turné igjen.
"Vi må ha det gøy på turné igjen, som band."
Jeg føler meg som en astronaut
- Hallo. - Det er Pierre Bouvier!
Herregud. Fint å se deg.
Dette blir en bra konsert.
- Ser de dette? - Sikkert.
Herregud, ja.
Jeg er spent på "Summer Paradise". Undervurdert sang.
Si meg hvordan jeg kommer tilbake
Tilbake til sommerparadiset med deg
Jeg kommer på et øyeblikk
Plateselskapet sa: "Kanskje vi skal droppe dem.
"De har ikke hits lenger."
Og plutselig: Pang.
Vi var 10-11 år inn i karrieren,
og plutselig hadde vi en populær sang.
Den sangen reddet karrieren vår.
Sean Paul reddet deg.
Sean Paul reddet meg.
Simple Plan, Sean Paul.
- Solnedgang på stranden... - Sean Paul, Simple Plan!
- Hva skjer, Pierre? Sprøtt sted. - Takk.
Hvilken sang spiller vi i dag?
Dagens sang er spesiell. Den heter "This Song Saved My Life".
Vi hadde en idé om å ta kontakt med fansen og si:
"Fortell hva du føler for bandet, hva sangene betyr for deg."
Og det var...
Det kom masse kule ideer og tekstkonsepter.
Det var en sang som ble skrevet med hjelp fra fansen vår.
Jeg ser meg selv i alle ord dere sier
Av og til føler jeg at ingen forstår meg
Fanget i en verden der alle hater meg
Jeg går gjennom så mye
Ville ikke vært her uten dere
Jeg var ødelagt, jeg kvaltes Jeg var bortkommen
Denne sangen reddet livet mitt
Jeg blødde, sluttet å tro
Kunne ha dødd
Denne sangen reddet livet mitt
Jeg var deppa, jeg druknet
Men den kom akkurat i tide
Denne sangen reddet livet mitt
Livet mitt, livet mitt
Denne sangen reddet livet mitt
Livet mitt, livet mitt
Sangen reddet meg
Meg, meg
Denne sangen reddet livet mitt
Det er nesten som en feiring av "du forstår meg".
Og når du finner en band eller en artist eller noe
som får deg til å føle at du ikke er alene,
er det magisk.
BEKLAGER MEN DERE ER PERFEKTE!
I en verden full av bedømmelse,
hva er vel bedre å gi noen
enn tilhørighet gjennom musikk?
Det er gode greier.
Simple Plan!
- Når var det? Det var i 2005. - 2005.
Første gangen jeg møtte Simple Plan
var i Tyskland i festivalsesongen.
- Hva synes du om Simple Plan? - Alt jeg kan si:
Ditka mot Simple Plan,
absolutt Simple Plan.
Det er det jeg har å si.
Simple Plan er autentiske.
- Går det bra? - Ja.
Det er vakkert det de har gjort med musikk og inkludering.
Ikke sant? Og det er spesielt.
Fint å se deg.
Går det bra? Fint.
Vi hadde en postboks til Simple Plans post.
Postkontoret ringte: "Comeau, det er mye post."
Flere sekker med brev.
Det var da jeg innså
hva slags inntrykk de hadde på ungdom rundt om i verden.
"Musikken deres trøster meg når jeg trenger...."
Å høre på Simple Plan
har formet meg som person.
Liker å holde følelsene for meg selv.
Ved å høre på sangene som snakket om det jeg følte,
følte jeg meg hørt.
"This Song Saved My Life" satte det sammen for meg,
alt jeg alltid har følt for dette bandet,
og alt de betyr for meg, og alt de har gjort for meg.
Jeg hadde ikke kommet gjennom det uten dem.
Livet er vanskelig. Ikke sant?
Det er som om... Én av sangene deres...
Ingen vil være alene i verden
Vet du hva jeg mener? Det er følelsen av ensomhet
og å se deg selv i denne sangen som du plutselig føler deg som en del av.
Vet du hva jeg mener?
De er hjørnesteinen i manges oppvekst.
GRUNNLEGGER AV EMO NITE LA
Simple Plan hjalp til med å fremme en generasjon
som kan ha følt seg misforstått.
Jeg fikk kontakt med følelser jeg aldri hadde følt før, og jeg var ung.
Jeg ville klemme dem og si: "Dere formet meg.
"Dere hjalp meg gjennom mye."
Jeg har slitt med mental helse,
så det har betydd mye.
Du vet bare at noen alltid er med deg.
Sangene minner meg om
at det er noe eller noen der ute
som kan minne deg på at livet er verdt å leve.
De har vært med meg gjennom selvskadingen min.
Jeg kommer aldri til å glemme følelsen da jeg fant dem.
Trodde ikke jeg kom til å leve for å se dem.
Da jeg leste posten deres, var det mange brev,
triste brev.
Det førte til ideen om å grunnlegge Simple Plan-stiftelsen.
Det er noe mer Simple Plan hjalp meg å oppdage:
filantropi.
2012-mottakerne av Allan Waters humanitære pris i 2012:
Ta godt imot Simple Plan.
Vi har mange å takke,
men først vil jeg takke Chucks foreldre.
Vi kunne ikke gjort dette uten dere.
Vi ante ikke hvor givende
det ville være å gi tilbake.
Stiftelsen vår har blitt en viktig del av hvem vi er
som band og mennesker,
og vi vil fortsette slik.
Du fikk maling på meg.
Det er utrolig hvor heldige vi har vært.
Vi var guttungene i publikum, og havnet på scenen på et vis.
Hvordan går det?
Ja, Chuck.
- Skal jeg? - Ja. Jeg skjelver.
Tror ikke vi mistet forbindelsen,
eller glemte hvordan det er å være fan av et band.
Takk for at du delte det.
- Takk. - Vær sterk.
- Takk. - Greit? Du klarer det.
Står til? Fint å møte deg.
- Står til? Bra? - Ja.
- Hva skjer? - Hun gråter.
Ikke gråt. Da gråter jeg også.
Hva er greia med å være rockestjerne
og ikke kunne prate med folk som kommer på konsert?
Jeg synes det er kunstig, og vi er ikke sånn.
Å gå ut og bruke en time eller to etter konsertene
for å snakke med de som liker bandet,
er favorittdelen min ved å spille konsert.
Det er vel derfor de er så mange synes de er relaterbare,
for de minner dem om dem selv.
Jeg tror det virkelig er sånn de er.
De elsker det de gjør, og de elsker fansen.
Tusen takk.
- Nei. Får jeg velge? - Ja.
- Herlig. - Takk.
- Takk for at du kom. Kos deg. - Du er en legende.
Ta deg god tid.
- Så morsomt. - Vi har det.
- Jeg kommer til å gråte. - Alt i orden?
2015 TAR EN FOR LAGET
- Der. - Går det bra?
Hei. Vi er i LA.
Hei. Vi er i LA
Vi lager vår femte plate.
Lager vår femte plate
- Det går flott. - Det går ganske bra.
Vi går på tilbake til det første albumet.
Vi bor hos Chuck og går i studio hver dag.
Husker at jeg skrev "Boom!" Det er en av favorittene mine.
Du er favorittsangen min Den jeg synger med på
Du får mitt sprø hjerte til å si
Pang!
P-p-p-pang!
Sangen forteller om forholdet med kona mi,
og hva jeg føler etter all denne tiden.
Gal etter deg ennå.
Alle brenner ut
Du og jeg gjorde det på vår måte
Vår måte
Og kjærligheten svinner ikke hen
Barna mine elsker sangen også.
Pang!
Vi klarte det. Vi er i LA.
Var her sist uke.
- Pappa. - Jeg korer.
Vil du være med i studio?
Ja!
Jeg var oppvaskhjelp før jeg spilte i band.
Tøffere enn det ser ut.
Hver gang jeg føler meg levende...
Vi var slitne og leie av å være flaue
av å høres ut som Simple Plan eller å tro at det var et problem.
Vi sa bare: "Faen heller. Vi godtar det.
"Vi skal lage den mest typiske Simple Plan-plata."
På denne plata
tror jeg det var på tide at jeg tok rollen
med selvsikkerhet.
Før har jeg alltid gjort det,
men følt at jeg bare ignorerte det.
Nå har jeg kommet til et sted der jeg kan si:
"Nei, jeg produserer plata."
Vi gjør det alene.
Jeg tror det er favorittalbumet mitt som vi har laget.
Og vi ante ikke hva som ville skje.
En dag i juli 2020 fikk jeg en telefon fra Chuck.
Han sa: "Du og jeg må snakke. Det er noe vi må følge med på.
"Det er noe som skjer,
"og det involverer David."
SIMPLE PLAN-BASSIST FORLATER BANDET ETTER ANKLAGER
Altså,
jeg følte mange følelser.
Jeg ble knust.
Det var vanskelig å godta.
Det var den største krisen vi hadde støtt på.
Vi måtte avgjøre om han skulle trekke seg fra bandet.
Jeg forsto rasjonelt hva som måtte skje,
og det gjorde meg trist.
Jeg hadde turnert med David mesteparten av voksenlivet.
Du gir ikke slipp på over 20 år på turné
uten såre følelser.
- Tror du det er trygt? - Gjør det.
- Forsiktig, Charles. Jeg vil ikke falle. - Gå.
Det var et traume for alle, og jeg tror det var et sjokk.
Det fikk oss til å ville være de beste versjonene av oss selv,
og sørge for at konsertene våre
og alt som omgir bandet, er et trygt sted.
Det er vakkert.
Vi var alltid seriøse angående det bandet var,
og hva bandet måtte gjøre,
men ikke personlig eller som mennesker.
Jeg savner deg veldig.
Veldig pent, ikke sant?
Det er moro når folk bruker mye ressurser
på å skape noe magisk.
Da vi startet bandet, var vi på en rar måte gift med hverandre
og med karrieren.
Og alle utvikler liv på utsiden,
når du har store ansvar, som barn... Barn betyr alt.
Nå vil jeg ikke like mye på turné, for jeg vil ikke være borte.
Jeg så alltid på meg selv som en som turnerer.
Jeg var på turné med bandet. Av og til dro jeg hjem.
Nå er jeg ektemann og far.
Jeg elsker å være hjemme. Og av og til drar jeg på turné.
Liker du å turnere? Liker du tempoet?
- Ja, du liker det! - Jeg elsker det.
Jeg er glad du er her.
Det blir så mye bedre når man er sammen.
Du er her isteden for på videosamtale.
Det endrer alt.
Å være pappa har inspirert meg
til å bli et bedre medlem av Simple Plan.
Til å jobbe hardere
og bare være bedre som menneske.
Takk for det.
Vi gikk fra å være et lite band i kjelleren
til at folk kjente til oss.
Jeg var veldig, veldig sjenert før.
Når er jeg bare veldig sjenert.
Jeg så alltid sånn på det: "Bandet er berømt."
Jeg gjør lite utav meg.
Det skjer selv nå at jeg er på kaffebar med Pierre,
og folk gjenkjenner ham,
og jeg tar bildet.
De ser det ikke. Og det er greit. Det får meg til å le.
8 MILLIONER SOLGT PÅ VERDENSBASIS
Chuck ga meg en statistikk.
Han sa at vi har spilt 234 konserter de siste to årene.
Det er bare sprøtt.
Hvordan kan man ha privatliv?
Vi hadde ikke det. Det var umulig. Det var vanskelig.
Men familieliv, privatliv, å spille i band,
for et merkelig liv det er.
Vi spiller sprø konserter,
og vi kommer hjem og er hjemmeværende fedre.
- Hallo! - Hei, London. Står til?
- Bra. - Se.
Søt, ikke sant?
Bare bilder av deg.
Jeg tror det er viktig for ham. "Jeg tenker på deg.
"Selv om jeg ikke er der, tenker jeg på deg."
Og jeg ringer mamma og pappa hver kveld.
Kom nettopp til hotellet. Ville si natta.
Da Simple Plan var nytt,
bidro Chuck absolutt
litt mer enn meg,
for han studerte jus.
Jeg tror Chuck utnyttet det at
foreldrene ikke forsto ham og det han ville gjøre.
Drømmen var så stor
at den overgikk alt annet i livet hans.
"Jeg vil slutte og spille i rockeband."
I hans verden var det umulig.
Han ville ikke at jeg skulle ødelegge livet mitt.
Charles kom opp for å gjøre lekser
og kunne si: "Jeg dropper skolen."
"Nei, Charles."
Han forklarte at musikken skjedde nå.
Jeg husker at Sébastien ville studere ingeniørkunst.
Jeff var på konservatoriet for klassisk musikk.
Hjemme var det jeg som oppmuntret dem.
Jeg hadde skyldfølelse overfor de andre foreldrene.
Han lager fine sanger.
Og teksten treffer...
RÉAL BOUVIER PIERRES FAR
...ikke bare meg, men mange andre også.
Det er alt.
Faren min er stor fan av Simple Plan.
Moren min måtte hindre ham i å laminere
alle artikler eller ting han fant.
Det var et alter til meg fra gangen og opp trappa.
Jeg tenker på pappa under "Perfect",
og jeg skulle ønske han hadde sett dette utfolde seg.
Jeg har en følelse av at han er der ute et sted.
Vi må nære drømmene til barna våre
for å se hvor de kan føre dem.
Jeg lot absolutt foreldrene mine gjennomgå.
Det førte til en av de viktigste sangene vi skrev.
Pappa, se på meg
Tenk tilbake og snakk med meg
Vokste jeg opp etter planen?
- Synes du - Jeg kaster bort tiden
Når jeg gjør det jeg vil?
Men det er vondt når du misliker det
Og nå prøver jeg å klare det
Jeg vil bare gjøre deg stolt
Jeg blir aldri bra nok for deg
Kan ikke late som det går bra
Og du kan ikke endre meg
For vi mistet alt
Ingenting varer evig
Beklager at jeg ikke kan være perfekt
Nå er det for sent
Og vi kan ikke gå tilbake
Beklager at jeg ikke kan være perfekt
Alle må lage lyd!
Vi mistet alt
Ingenting varer evig
Beklager at jeg ikke kan være perfekt
Nå er det for sent
Og vi kan ikke gå tilbake
Beklager at jeg ikke kan være perfekt
For vi mistet alt
Ingenting varer evig
Beklager at jeg ikke kan være perfekt
Nå er det for sent
Og vi kan ikke gå tilbake
Beklager at jeg ikke kan være
Perfekt
Det er første øving med sangen "Perfect",
og som du ser, er den ikke perfekt.
Dette er kjelleren min.
Vi har øvd i ti år, sikkert tre år i dette bandet.
Foreldrene hater det.
Vi må jobbe, så kom deg ut.
Det er bra til slutten.
Vi fortsetter å turnere.
DA VI VAR UNGE
Simple Plan!
VI er takknemlige for å være her...
Greit.
...for én gang visste vi ikke hvordan vi passet inn.
Vi fant et hjem i denne musikken og dette musikkmiljøet.
Jeg vet ikke hvor dere er fra,
hvor lenge dere måtte reise for å komme hit i dag.
Men jeg kan si dere én ting her og nå.
Alle dere, alle oss,
det er her vi hører til!
Jeg ser i sladrespeilet
Alt ser likt ut
Ingenting annet en ødelagte gatelys
Og jeg prøver å rømme
For det føles som hjemme
Jeg fant en grunn
Og plutselig er jeg ikke så alene
Jeg puster endelig
Slik jeg aldri kunne alene
Start nedtellingen, sett i gang
Skrik med til favorittsangen vår
For det er her jeg hører til
Det er her jeg hører til
Tekst: Heidi Rabbevåg
Kreativ leder Gry Impelluso