Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Sny a noční můry jdou ruku v ruce.
A tvoje vlastní představy si představují tebe.
REAL DEL MONTE, MEXIKO ROK 1866
PRINC
Mami, chtěla bych do jejich světa.
Už tam přece jsi.
Kdykoliv píšeš nebo kreslíš, tvoje duše se stává inkoustem.
Díky tomu existují.
Stávají se stejně skutečnými jako ty.
Myslíš, že mě taky vidí?
Mami!
Pomoc!
Mami!
Pomoc! Babičko, pomoz mi!
Mami! Pomoc!
Francisco, to nech být. Pojď mi pomoct.
MILOVANÁ MAMINKA A MANŽELKA
Je mi to moc líto, Francisco.
- Francisco! Vrať se! - Ne!
Pomozte mi najít vnučku!
Francisco!
Kde jsi, ty spratku?
- Francisco, kde jsi? - „Princ by udělal cokoliv…
aby zachránil své rodiče…
a všechny své blízké.“
Paní, malá je tady.
Francisco!
Co si to dovoluješ?
Francisco? Slunce už vychází.
- Východní křídlo je čisté. - Rozumím.
TOPUS TERRENTUS ŘÍŠE DĚSŮ
Prášilko! Polekalas mě.
Pojď se mnou.
Vše v pořádku, pane.
„Princ pocítil nevysvětlitelnou touhu zjistit víc.
Rozhodl se dát na svůj instinkt,
následovat intuici a tajemný hlas, který ho volal.
Byl neklidný, ale nebál se.
Cítil zvláštní rozrušení.
Tušil, že se právě setkal se svým osudem.
Šplhal a šplhal,
hledal cestu ven ze svého příšerného světa,
zatímco hlas, který ho volal, byl stále skutečnější.
Ke svému překvapení se ocitl na prazvláštním místě,
které nikdy předtím nenavštívil.
Zmocnil se ho zmatek.
Rozbolelo ho bříško.
Byl mezi samými cizími lidmi.
V úplně novém světě.“
V úplně novém světě!
Není trochu potrhlá?
Trochu? Mám z ní husí kůži.
Jenom se snaží být zajímavá.
No jo, chuděrka.
Ale ne!
Moc se mi to líbilo.
Můj táta je významný nakladatel.
Možná se mu tvoje příběhy budou líbit.
- Jmenuju se… - Moc vtipné.
Proč jste na mě všichni tak zlí?
Francisco! Ty uličnice jedna!
Babičko, je tam příšera!
Co to tady děláš?
Otec Cosme mi řekl, že ses po přestávce nevrátila
a že strašíš ostatní děti.
Babičko, v tom agáve něco je!
Pardon!
Nic tam není.
Proč nejsi jako tvoje spolužačky?
Aspoň bys měla nějakou kamarádku.
Jsi čarodějnice!
Co jsi mi to řekla?
Ty spratku jeden!
Promiňte. Nebudete mi věřit, co se stalo.
Spal jsem a…
- Jsi v pořádku, zlato? - Ano, mami.
Veriteno.
- Má drahá. - No tak, mami.
Když ho budeš takhle objímat, bude si myslet, že se choval správně.
Objímám ho před tím, než dostane zaracha na věky věků.
Cože?
- Ficturo! - Tati!
Jsi v pořádku?
Ten král a jeho neschopná rodina nás přivedou do záhuby.
Musíš domýšlet důsledky svého jednání.
Nebudeme tě moct vždycky chránit.
Vždyť se mi nic nestalo.
A objevil jsem něco úžasného.
Myslím, že se přes Harfavučinu můžeme dostat jinam.
A až vám povím…
Ne, můj Herneválku!
Pochop, že to, cos udělal, bylo velmi nebezpečné.
Měl bys být opatrnější.
Mezi oběma světy panuje rovnováha,
kterou máme za úkol chránit.
Už věky se nikdo nedostal na druhou stranu a je to tak lepší.
Slib mi, že nikomu neřekneš, co jsi objevil.
Ano. Promiň.
Navíc jsi poškodil náš nejdůležitější nástroj,
Harfavučinu.
Musíš o ni pečovat. Jednou na ni sám budeš hrát.
A tím budeš formovat lidské podvědomí.
To je zvláštní schopnost,
kterou nemá nikdo kromě nás, členů královské rodiny.
Ficturo, je čas mu to říct.
Cože? Přišla jsi o rozum, Veriteno?
- Je moc mladý na to, aby to pochopil. - Co?
Už nejsem dítě!
Chci vědět, co je na druhé straně.
Byla tam dívka obklopená světlem.
Nerozumím tomu. Mluvil na mě nějaký hlas.
Nebo snad mluvila o mně? Jak mě může znát?
Říkala, že jsem princ. Jak to věděla?
Nerozumím tomu.
Jak to, že toho o mně tolik ví?
Její hlas mi zněl povědomě, ale nevím, kdo je.
Co to všechno znamená? Vy to víte?
Jen klid.
Náš příběh je s příběhem lidstva totožný.
Příběhy, jež si lidé vyprávějí…
…nejprv fikcí jsou, potom skutečností znějí.
V jejich snách z nás ožívá strach.
Ty skutečností jsi
a zároveň i fikcí.
Jsi hvězdnou konstelací,
niternou kontradikcí.
Kdo příběhy píše,
tká látku bájné říše,
- však z vláken pravdivých… - Fikce…
a sny dnů minulých
pravdu čistou zjevují.
Ty skutečností jsi
a zároveň i fikcí.
Jsi hvězdnou konstelací,
niternou kontradikcí.
Naše říše je domovem lidských strachů.
My jsme myšlenky, které lidi děsí.
My jsme myšlenky?
Takže neexistujeme?
Připadá ti, že neexistuješ?
- Jsi snem. - Jsi pravdou.
- Jsi slovem. - Jsi fikcí.
- Jsi pravdou. - Jsi snem.
- Jsi fikcí. - Jsi slovem.
Univerzální pravda? Nic takového není.
Jsi skutečný. Jsi snění.
Ficturo!
- Jsem tady. - Co to bylo?
- Klid. - Do trůnního sálu!
Veličenstva, jak můžeme pomoct?
Díky, kapitáne Mythelitasi. Pro krále bohužel nelze nic udělat.
Omlouvám se, že ruším, ale Královský snovač nočních můr
se dožaduje okamžité audience.
Tatínku!
Mám ho pustit dál?
Na tyhle formality není čas.
Jsou tak…
ponižující!
To by stačilo.
Ani hnout.
Vaše Výsosti!
Došlo k hrozné, ničivé, skandální fluktuaci
mezi říšemi!
Kapitáne.
Pro všechny stíny na světě!
Vypadáte hrozně.
Možná přišel čas zvážit návrh, který jsem…
Procustesi, teď se to nehodí.
- Odveďte Hernevala do jeho komnat. - Cože?
Princi, ráčíte mne doprovodit?
Na, tati.
- Tati… - Poslechni mě, synku.
Počkej, Procustesi.
Ano, Výsosti?
Co je mým rodičům?
No, víte,
král a královna nesou na svých bedrech těžké břímě.
Vinou té ohavné lidské lůzy
náš rod ztrácí sílu, energii a vliv.
A vaši rodiče jsou první, na koho to dopadá.
To nedovolím! Pomůžu jim!
Kéž byste mohl, ale bojím se, že tohle je nad vaše síly.
Až odejdou, budeme spolupracovat.
Předám vám svá mistrovská díla
a vy je ve formě nočních můr doručíte lidem.
Bohužel jsme na těch primitivních tvorech závislí.
Ne! Nechci být závislý na lidech!
Kdybychom se tak mohli dostat do Říše bytí.
To by byla úplně jiná pohádka.
A je… Je někdo, kdo se tam dostane?
Na počátku, kdysi dávno, předávno,
se zhmotnil strach ze samotného strachu
a zrodil se obrovský, opeřený pavouk,
úchvatná Enkara.
Enkara zjistila, že její život je svázán
se strachem, který z ní lidé mají.
Pomocí Harfavučiny prošla nahoru a podmanila si lidský rod.
Všetečný Ceimut chtěl lidi bránit
a vyzval Enkaru na souboj.
Enkara Ceimuta chytila a pozřela ho.
Pomocí svých tesáků a ostnů
Ceimut Enkaře rozpáral hrdlo a unikl.
Enkara zemřela.
Z jejích ostatků se zrodily dva nové druhy.
Z jejích per…
Tecothiáni jako já!
Přesně tak!
A z Enkařiných pavučin se zrodili Aradithiáni jako já.
Teď však nemáme dost síly, abychom se zhmotnili v Říši bytí.
Ale já jsem přece…
Vy jste přece…?
Jsem přece ospalý, teď jsem si vzpomněl.
Ale jistě, Výsosti!
Neměl bych vás obtěžovat problémy dospělých.
Z celé duše se vám co nejsrdečněji a nejupřímněji omlouvám.
Přeji vám samé sladké noční můry.
Díky.
Zašívání ponožek je ta nejhorší věc na světě! Fuj!
Přestaň brblat, Francisco Imeldo.
Jsme ženy. Tohle je naše práce.
Já chci být spisovatelka!
- Napíšu o tom stvoření, co jsem viděla! - Ty tvoje děsuplné historky.
To je ono! Viděla jsem děsa!
Přestaň s těmi nesmysly!
Máš bujnou fantazii, ale z toho vyrosteš.
Dokonce se zmínili o přechodu do Říše bytí.
Obě říše musí zůstat oddělené.
Proč nedokážou pochopit, že bez rovnováhy nemůžeme existovat?
Já tomu rozumím, jenže oni naslouchají Procustesovi.
Vím, že ti stojí po boku už celou věčnost,
ale nenapadlo tě, že by bylo dobré se ho zbavit?
Ne, to ne.
Válčení s ním by situaci jen zhoršilo.
Coby Snovač nočních můr
má nebezpečnou schopnost cestování vědomím.
Radši ho budu mít pod dohledem.
Můj drahý Ceimute,
vím, že hodně riskuješ, když mi přinášíš tuhle zprávu.
Jsi opravdový přítel. Budu přemýšlet, co dál.
Neotálej s tím, Ficturo.
Náčelníci jsou netrpěliví.
Nehodlají jen nečinně přihlížet, jak jejich klany mizí.
Cením si tvých rad, starý příteli.
Topus Terrentus je v ohrožení.
O DESET LET POZDĚJI
Díky, že jsi tu se mnou, Mythelitasi.
- Potřeboval jsem se uklidnit. - K službám.
Mám strach o naši říši. Nevím, co víc dělat.
Nic mi do toho není, princi, ale…
Četl jste poslední příběhy Královského snovače nočních můr?
Princi Hernevale! Proč nás královská rodina opustila?
Proč se nesnažíte zastavit náš úpadek?
Ať žije Procustes!
Jediný aristoděs, kterému na nás záleží!
Ne! Prosím, ne!
Všichni postupně zmizíme.
Co mám dělat?
Ne!
Potřebujeme změnu.
Ne! Moje příběhy!
Říkala jsem ti, že malé holky nemůžou být spisovatelky.
Náš velký den je tu, mí děsové.
Konečně vás pozná celý svět.
PŘÍBĚHY DĚSŮ
Prosím, Vaše Veličenstvo, naléhavě vás žádám.
Ficturo, ne!
Když mi to dovolíte,
zařídím, aby nejmoudřejší z děsů našli cestu na druhou stranu.
Je vaší královskou povinností nás zachránit před…
To stačí, Procustesi. Nech nás být.
Stráže, vyveďte Procustese.
Ano, pane.
Už je pryč, tatínku.
Děkuju ti, synu.
Maminko.
Můj krásný synu.
Jsi nějaký pohublý. Jíš dost?
Jsem v pořádku, maminko. A co vy?
- Je ti něco? - Ne.
Přines je.
Jen potřebuju trochu nočních můr, synku. Nic mi není.
KLASICKÉ NOČNÍ MŮRY XIII. SVAZEK
Takže.
Procustes nám už roky slibuje mistrovské dílo, a pořád nic.
Tak se podíváme…
Dneska už noční můry nejsou, co bývaly.
Maminko!
Nedělej si starosti.
Hlavní je, že ty jsi v pořádku.
Jak si mám nedělat starosti?
Já i tvoje matka jsme udělali, co jsme mohli.
Kéž bychom jen měli víc času a síly…
Nadešel čas,
abys o osudu říše Topus Terrentus rozhodoval ty.
Tohle je škvár!
Nepodceňuj Procustese.
Každé tvé rozhodnutí bude mít nedozírné následky.
Procustesi!
Vaše Výsosti!
Zrovna jsem byl uprostřed svého každodenního psaní.
Moc to tak nevypadá.
Nečekám, že to budete chápat,
ale pro spisovatele je důležité mít volný čas,
čas na odpočinek a na jiné aktivity.
O tom chci právě mluvit. Moji rodiče jsou nemocní.
To je proto, jak je dnes těžké zůstat zdravý…
Myslím, že je to kvůli tvým příběhům.
Tvoje noční můry už lidi neděsí.
Tak to je jejich chyba.
Chyba je vždycky na straně publika!
Chci sem přivést lidskou spisovatelku.
To je rouhání! Naprosté šílenství!
Nemůžeme mít dva Královské snovače nočních můr!
A jak by se sem vůbec dostala?
Myslím, že jsem na to přišel.
Je čas na změnu.
Zrovna dokončuju své nejnovější mistrovské dílo!
Buďte trpělivý, mladý princi. Sám poznáte kvalitu mých nočních můr.
Trpělivý už jsem byl dost.
Francisco.
Ahoj.
Augusto! Zrovna jdu za tvým otcem do redakce.
Já vím. Chtěl jsem ti popřát hodně štěstí. Ne že bys ho potřebovala.
Jen že můj otec je expert na odrazování, ale ty to určitě zvládneš.
Tak já to půjdu zjistit.
Jo, jasně.
Tak zatím.
Zatím.
Ať to dopadne jakkoliv, tvoje příběhy jsou…
fascinující. Odjakživa.
Slečno Francisco Imeldo,
dáma jako vy by takové příšerné příběhy neměla psát.
Nešpiňte si dobré jméno.
Ale… četl jste je vůbec?
Nebudu ztrácet čas čtením braku.
Umění a literatura by měly realitu napodobovat,
a ne vytvářet novou.
Počkej.
Měla jsi pravdu, babičko.
Končím s tím!
NAPSALA FRANCISCA IMELDA
NAPSALA FRANKELDA
Co nezvládla Francisca Imelda,
dokáže Frankelda.
Budu nejlepší autorkou fantasy a hororů, jakou jen můžu být!
Odpusť, Francisco. Vyděsil jsem tě?
My už se známe!
- Ano, od dětství. - Takže jsi to ty!
Ano. Četl jsem všechny tvé příběhy.
Mistrovská díla.
Jsem Herneval, Princ děsů,
jak jsi náš druh pojmenovala.
- Ale… - Žijeme v ústraní,
ale ty jsi dokázala dokonale zachytit naši podstatu.
Proto jsem přišel. Potřebuju tvoji pomoc.
Moji pomoc?
Vždyť přece neexistuješ.
Já že neexistuju?
Co je skutečné, a co ne?
Žijeme v jiné dimenzi, do které nahlížíš, když píšeš.
Vy lidé dnes máte logické vysvětlení
pro každou noční můru, kterou vám pošleme.
To vy vytváříte naše noční můry?
Ano, píše je Snovač nočních můr.
Jsme závislí na jeho „talentu“, ten je ale už zastaralý.
Píše jedno klišé za druhým.
Kdybychom měli lepší příběhy, možná by…
A co já s tím?
Neboj se. Jsem tvůj obdivovatel. Neublížím ti.
Jen potřebujeme lépe pochopit lidi.
Čeho se teď nejvíc obáváte?
Sami sebe.
Zajímavé. Prosím, pomoz nám.
Ne.
No tak dobře! Jak se tam dostaneme?
Dostane se tam jen tvoje vědomí.
Cože? Ale jak…
Pomůžu ti.
Počkej…
Musíš se uvolnit.
Co kdybys mi přečetla svou poslední báseň?
Myslíš, že jsi tu se mnou sám.
Že noc temná patří jen nám.
Noční můry nezjeví nám ale vše,
co proniká nám z noci do duše.
Můj inkoust na nás hledí.
Mé oči zatím píší, ony vědí…
co ve hře stínů přebývá,
co na stránkách tvých se ukrývá.
Není to vlastně tak zlé…
Stačí číst, a zjeví se vše tajemné.
Inkoust, jejž oči nevidí,
žije, ač sám je neživý.
Kdo píšeš, věz, že sám jsi…
Děs.
Pojď se mnou, Francisco.
Žádná Francisca.
Já jsem Frankelda!
Člověk?
Takhle mě ještě nikdy nikdo neurazil.
Ani mě, ani nikoho ze Sedmi klanů.
Ale možná že ten váš nápad není tak špatný,
mé milé princátko.
Nebude to trvat dlouho, bohyně.
Sedm klanů už přichází.
Klan kouzel, zde.
Aluxastli.
Tady jsou Dubium a Timet z Klanu duše.
Ceimut z Klanu prvotních.
Paní Siréna z Klanu hlubin. Děkujeme, že jste přišla.
Krvesajka z Klanu temnoty… a její koza.
Ó, paní Kojotka z Klanu smrti
nás také poctila svou přítomností. Báječné!
Měnit tok života by přineslo katastrofu!
Prý se mám dostavit na neodkladnou schůzi,
kde budeme jednat o osudu Říše děsů!
Tak to stálo v důležitém vzkazu.
Don Coco je tu.
Nedokážu si představit, co může být tak důležité,
abych kvůli tomu musel rušit všechny plány.
Ihned mi to vysvětli, Královský snovači nočních můr!
Jistě, Done Coco z Klanu loupeživých.
Je mi obrovskou ctí
stát před veleváženými a velechmurnými náčelníky a náčelnicemi Sedmi klanů.
Je na nás, abychom rozhodli o osudu naší milované říše Topus Terrentus.
To je strašné!
První na řadě je královský pár,
pak ale dojde i na nás!
Postupně všichni zanikneme.
Měli bychom Jejich Veličenstvům důvěřovat.
Bez nich by naše království neexistovalo.
Prokažte jim čest a promluvte si s nimi tváří v tvář.
Myslím, že mám řešení.
Svolal jsem vás, krutí kolegové a kolegyně,
protože jsem učinil bezprecedentní objev.
Byl jsem svědkem něčeho mimořádného.
Na vlastních osm očí jsem viděl, jak princ Herneval
prošel portálem do Říše bytí.
- Ale ne! Jak? - To není možné!
- Cože? - Fakticky?
Někdo by na něj musel neustále myslet.
A to potvrzuje mou hypotézu,
kterou král a královna s hněvem odmítali,
dokonce se jí nesčetněkrát vysmáli.
Ale už nebudu mlčet!
Ne, když vás a vaše klany můžu ještě zachránit.
Pokud najdeme způsob, jak proniknout do Říše bytí…
Jiná cesta není!
Proto si dovoluji žádat o vaši podporu,
abychom ovládli tuto říši
a konečně započali novou éru!
Ano!
Snažíš se nás oslnit svou rádoby moudrostí…
abychom neviděli to, co je zjevné?
Přesně tak!
Co když za problémy naší říše nemůže nikdo jiný
než Královský snovač nočních můr a jeho příběhy?
Jak můžeme uvažovat o přechodu na druhou stranu,
když jsme pro lidi čím dál méně důležití?
Někdo to říct musel.
Co jsi v poslední době napsal, Procustesi?
Ukaž nám svoje noční můry!
Jak se opovažujete mě zpochybňovat?
Nikdo nepíše tak jako já!
Mám zcela výjimečné dramatické nadání!
Moje próza je velkolepá, stejně jako mé verše!
Všechny mé příběhy jsou…
Klišé!
Tak nám svůj talent dokaž. Předveď nám něco ze své nedávné tvorby.
Přesně to udělám!
Ukážu vám své poslední mistrovské dílo
a uvidíte, že za tuhle nepříjemnou situaci
nenesu naprosto žádnou vinu.
Fikce věstí konec bytí.
Vy dva si budete rozumět.
Pojď!
- Kde to jsme? - Tohle je můj domov.
Je to skutečné, nebo vymyšlené? Kolik druhů děsů existuje?
Je příšera to samé co děs?
Jak dlouho děs žije? Jak dlouho tu jsem?
Čas tu plyne jinak.
Jak přesně? Jak dlouhá je tu hodina oproti…
Říši děsů nemůžeš porozumět logikou Říše bytí.
Tohle místo…
Co to je?
Je tu tajemství, hrůza i drama,
to vše z pera ženy, co psát musí,
co důvěrně zná sebe sama.
Vítej ve své vlastní duši!
Nejsem tady poprvé.
Vynalézavost a intuice,
kvality, které má každý tvůrce.
Jen sama nás ostatní vítáš
na místě, co ti inspiraci skýtá.
Ne, nejsem tu poprvé.
Sen, ten sen, snad byl psaný inkoustem.
Ano, znovu tady jsem.
Vzpomínka vzdálená svítá…
Stvoř si klidně zbrusu nový svět,
a pak ho celý můžeš obletět.
Já dávno už jsem překročila práh
té zvláštní říše, jsem jak v snách.
A přece snad i skutečnější je
než ten starý známý skutečný svět…
Stačí myšlenka a hned ho zříš.
Nebo je to opačně? To spíš!
Zapiš si, co vymyslíš
a hned nás znovu navštívíš.
- Tohle je království mé. - Ne, nejsem tu poprvé.
- Je to sen, snad psaný inkoustem. - Teď můžeš ho zvát domovem.
- Ne, nejsem tu poprvé. - Tohle je království mé.
- Tady můžeš snít. - Vzpomínek vzdálených svit.
Stvoř si klidně zbrusu nový svět,
a pak ho celý můžeš obletět.
- Vítej ve své vlastní duši! - Dávno už jsem překročila práh…
- Místo, co ti inspiraci skýtá. - …té zvláštní říše, jsem jak v snách.
- Hned nás znovu navštívíš. - A přece snad i skutečnější je…
- Ne, nejsem tu poprvé. - Teď můžeš ho zvát domovem.
Vítej v Říši děsů, v království Topus Terrentus.
Díky!
Pojďte.
No tak!
Jdeme.
Páni!
Frankeldo, tohle jsou moji rodiče.
Je mi ctí vás poznat.
Vítej, dítě.
Děkuji.
Bravo! Nejfantastičtěji talentovaná lidská spisovatelka konečně dorazila!
- Nejfantastičtěji talentovaná? - Jistě!
Princ o tobě bez ustání mluví.
Frankeldo, tohle je Procustes.
Jediný Královský snovač nočních můr, k vašim službám.
Těší mě.
Umírám nedočkavostí, abych si přečetl tvoje příběhy.
Samozřejmě! Tady jsou. Snad se vám budou líbit.
Ano, vezmu si je a…
Procustesi, přečti si to tady, ať Frankelda vidí tvoje reakce. Ano.
Vaše Výsosti.
El Coco pronesl s naprostou jistotou…
…vášeň pro hudbu?
Duch jeho veškeré virtuozity…
Konec.
Něco mi pověz.
Ano?
Co tě motivuje k psaní?
No… hlavně touha utéct od reality.
Nejlíp píšu, když si potřebuju ulevit.
Chápu.
A co si o tom tedy myslíte?
Ty příběhy nejsou špatné, nic proti nim.
Nestojí nijak zvlášť za řeč.
Některé jsou tedy vyloženě fádní. Nudné, obyčejné.
Ale ne, ne! Neber si to přece tak.
Není to špatné…
na amatérku.
Ale neměla by ses nechat unést velikášstvím,
když s psaním teprve začínáš.
Chceš-li, můžu ti poradit pár věcí,
které jsem se během své impozantní dráhy naučil.
Ano, moc děkuji.
Chybí ti struktura.
Motivace postav je nejasná.
Víš co, daruju ti výtisk své knihy Příručka strašidelného spisovatele,
ve které najdeš
podrobné instrukce, jak správně psát.
Tak dobře.
Díky.
Co kdybychom si dali pauzu?
- My dva si ještě promluvíme, Procustesi. - Jistě, Výsosti, už se nemůžu dočkat.
Počkejte!
Moji knihu, prosím.
Pojď dál.
Jako malý jsem tu trávil celé hodiny.
Všechny tyhle knihy jsou z oboru literatury a dějin děsu.
To je fantazie.
Úžasné!
Můžeš se tu ubytovat.
Brzy se musím vrátit. Děkuju.
Procustes žárlí.
- Jak mám vědět, že mluvíš pravdu? - Když čtu tvoje příběhy, nejsem Herneval.
Stávám se jednou ze stovek tvých postav.
A když je zrovna nečtu, myslím neustále jen…
na tvoje příběhy.
Chci ti věřit, ale…
- Můžu? - Ano.
A prosím, nikdy nepochybuj o svém talentu.
BYLO NEBYLO…
„To nepřipadá v úvahu. Nenechám tě odejít.“
Nádhera.
Poslouchej, musím ti něco říct.
Tahle říše je tak okouzlující!
- Frankeldo… - Mám tolik nápadů.
Potřebuju pomoc.
Nevím, jestli ti můžu být k užitku.
Určitě. Víc, než sama tušíš.
Nevím, jak to říct.
Možná je to trochu unáhlené, ale…
není času nazbyt.
Když něco neuděláme, všichni zmizíme.
Chci říct… No, prostě…
Chci se zeptat, jestli bys chtěla být…
- Královskou snovačkou nočních můr. - Zůstat tady?
Vím, že žádám hodně, ale myslím, že by to bylo dobré…
pro nás tady, jistě, ale taky…
pro tebe.
Na to nemám.
Ale máš. A já ti to dokážu.
Půjč mi svou knihu, ať můžou rodiče vytvořit nové noční můry.
Jsem si jistý, že tvé příběhy Topus Terrentus oživí.
Chceš, aby tvoji rodiče četli moje příběhy?
Prosím, potřebujeme je. Věř mi.
- Věřím ti. - Dneska se zapíšeme do historie!
Nadešel památný den,
kdy spisovatelé odloží svá ega, aby zachránili Topus Terrentus.
Co se děje?
Cože?
- Copak ti princ nesvěřil, co má v plánu? - Ne.
Chtěl mi předat tvou knihu,
abych mohl tvé příběhy vylepšit.
- Herneval je génius! - To není… Frankel…
Naše příběhy bude znát celé lidstvo.
- Budeš asistentkou… - Přestaň říkat…
…největšího spisovatele všech dob! Mě!
- Jak jsi to mohl udělat? - To bych nikdy…
Ale Vaše Výsosti, včera jsme o tom přece mluvili.
S tebou si to vyřídím později!
To je strašné nedorozumění!
Pusť mě!
Frankeldo! Není to, jak si myslíš!
Procustes…
Procustes tu je jediný upřímný!
Od začátku mi dává najevo, jak průměrná jsem!
A teď už jdi! Nech mě být!
- Promluvíme si zítra. - Ne!
Ne! Zítra už budu pryč.
Už nechci mít nic společného s děsy ani s tebou.
Vaše Výsosti.
Jak jsi mě tu našel? Vypadni.
Když všichni spojíme síly, určitě najdeme řešení.
Kdyby tak chtěla zůstat ještě jeden jediný den.
- Na to už je pozdě. - Není.
Když vaší kamarádce pošleme jednu maličkou noční můrečku…
Cože?
…aby si připomněla, jak úděsný je její život v Říši bytí,
možná se uvolí ještě chvíli zůstat.
To by jí ublížilo.
Ne, ne. Ne.
Tedy ne moc.
Jen tolik, aby tu zůstala a pomohla zabránit
smrti vašich rodičů a celého našeho království.
Dobře, ale ten sen budu mít osobně pod kontrolou.
Jistě.
Musím jen napsat o něčem konkrétním z jejího života.
Nějaké návrhy?
Napiš o její babičce.
Odpusť mi to, Frankeldo.
Poslouchej mě!
Budeš tu zamčená,
dokud nezašiješ všechny ponožky!
A žádné knihy!
Možná pak přestaneš říkat, že jsem čarodějnice.
Uvidíme, jak se z tohohle paní spisovatelka vypíše.
„Francisca denně vstávala před svítáním,
aby připravila snídani pro svých deset starších bratrů,
kteří pracovali ve stříbrných dolech
spolu se svým otcem, jemuž doly patřily.
Noc jí nestačila, proto využívala každé příležitosti…“
Cože?
Slepičí čarodějnice jménem Totolina? To je…
To je dobré!
Je to fantastické!
Tenhle příběh by mohl být milníkem
v historii říše Topus Terrentus, a navíc…
je můj!
PROCUSTES
Drahoušku.
Frankeldo, pojď k nám.
Dobré ráno, Vaše Výsosti.
Nevíte, jak se dostanu zpátky domů?
Nejdřív si musíš přečíst Procustesovy nové příběhy.
Jsou v nich postavy s touhami, strachy a nejistotami.
Ironie, utrpení, poučení a růst.
Jsou tak dobré, až se mi nechce věřit, že je skutečně napsal on.
Ne…
Cože?
To jsou moje včerejší sny.
Chtěla jsem je zapsat.
Donutili jste mě snít o…
Ne, Frankeldo, vůbec nevíme, o čem to mluvíš.
To ty!
Ty. Ty!
Zrádce!
Měl jsi pravdu. Potřebovali jsme nové příběhy.
Ale mám podezření, že je nenapsal ten, kdo tvrdí, že je autorem. Je to tak?
Nerozumím.
Počkat. Cože?
Ne!
Ukradl je, zatímco Frankelda snila!
Jdi za ní.
Musíme to napravit!
Frankeldo!
Odpusť mi! Podcenil jsem Procustese, ale napravím to.
Promiň mi to. Jsem hlupák.
Teď to zabalíme, viď?
Ne!
Obral jsi mě o všechno!
Ukradl jsi… ukradl jsi moje sny!
Nebyl to snad princ, kdo zoufale toužil po tvých příbězích,
ať to stojí, co to stojí?
Ano!
Jste oba zloději!
Chápu, jak se cítíš.
Je to tak tragický milostný příběh.
Tvůj milý tě zradil. Nikdy mu na tobě nezáleželo.
Jen tě využil.
Zavřete ji.
Jak si přejete, pane.
Dál pro mě budeš psát příběhy.
Ne!
Já už najdu způsob, jak to zařídit.
A vy svolejte Děsuplný soud.
- Jistě, pane! - Jak si přejete.
Hned to bude.
Rodí se nový Topus Terrentus!
Vyjdeme z temnoty!
Není tady.
Už nechci mít nic společného s děsy ani s tebou.
Zítra už budu pryč!
Doufám, že se ti tvůj nový domov líbí.
Radši se ani nepokoušej utéct.
Je to nemožné!
Zbytečně by ses unavila.
- Pusťte mě! - Na co si stěžuješ, Francisco?
Tedy pardon, Frankeldo.
Tohle jsi přece chtěla, ne?
Proč bys o nás jinak psala,
zlatíčko?
A tak Procustes
odhalil zradu prince Hernevala.
Chtěl, aby si jeho lidská přítelkyně připsala zásluhy
za všechny příběhy slavného Královského snovače nočních můr.
Zrada!
Sám Herneval zatím uprchl do Říše bytí.
Chce si podmanit lidi svým charismatem
a s jejich pomocí zničit Sedm klanů.
Jen tehdy bude moci vládnout oběma říším!
Zrada!
Topus Terrentus může nadobro zmizet
jen kvůli závisti, kterou Princ děsů cítí ke Královskému snovači nočních můr.
Zrada!
Ne!
Nemůžu vystát tyhle mladé generace,
co si jen tak usmyslí, že budou milovat a žít jako lidé!
Zastavme to šílenství!
Vezměme si, co nám patří!
Smrt králi a královně,
princi
i lidem!
Ano!
Myslím, že tu máme krizi.
Obávám se, že už je pozdě.
- Co dělat teď? To chceme znát! - Než zmizí Říše děsů, kterou mám tak rád!
Je čas jednat a řídit svůj osud
bez rady monarchů, co vedli nás až dosud.
Zvolil jsem cestu podlé léčky, vždyť hrozí zánik celé říše.
Zachránit svět děsů, ať dál se naše historie píše,
to je přece svaté právo naší děsuplné smečky!
Vždyť já ten nový příběh psal jen aby náš rod mohl přežít dál…
To on nás přeci jako první zradil,
na našem zániku má ten největší podíl!
- Kdo? - Kdo?
Princ děsů přeci!
Miluje lidi a nás by se rád zbavil.
Celý náš svět chce ze stolu smést.
Jeho zrada vykonána jest!
On naši říši zdupe do prachu.
Jeho zrada vykonána jest!
On zničí celou říši postrachů.
Kdo?
Princ děsů přeci!
Muži a ženy, lidé z Říše bytí,
kteří svou roli bezbarvou tu ani trochu nechápou,
věří pevně v důležitost svou pro tu říši planou, zbytečnou.
Jeho zrada vykonána jest!
On dávno snil, že líčí na nás lest…
Jeho zrada vykonána jest!
Chce nás zamknout v nedobytné kleci…
Kdo?
Princ děsů přeci!
Byl to sám král, kdo nás vypudil.
Klany bez trůnu, přec spojené. To je náš cíl.
Jeho zrada vykonána jest!
Naše zvyky chce dál rozbíjet, svést nás z našich cest.
Jeho zrada vykonána jest!
A bude nás chtít umlčet!
Kdo?
Princ děsů přeci!
Bereme věci do svých rukou, zajmeme krále i s královnou
a novému vůdci teď
předáme vládu svou!
Co říkáte? Jste se mnou?
Ano!
Zastavte to povstání.
Nechť je moudrost naším posláním.
Váš plán je velezradou, ničím míň!
- Tak buďme prosím rozumní. - Konečně!
On jen hledá nové způsoby,
jak vyhnout se dni naší záhuby.
Chce najít některou z cest,
jak Říši děsů dovolit zas kvést.
- Kdo? - Kdo?
Princ děsů přeci!
Nechte ho, vy zrádci!
Jeho zrada vykonána jest!
Všechny nás zničí, on a jeho podlá lest!
Kdo?
Princ děsů přeci!
- Sesadíme krále a královnu! - Ano!
Nejsem tady poprvé.
V cele lapená.
Nejsem tady poprvé.
Nadějí zaslepená.
Jeho zrada vykonána jest.
A já tak věřila v tu jeho čest!
Jeho zrada vykonána jest!
Prý nikdy by mi nelíčil lest?
Kdo?
Princ děsů přeci!
Klid! Naše říše k životu se vrátí.
A novou cestu nalezne, kdo třebas i směr ztratí.
Příběh slavné spásy naší říše
už dnes tahle lidská bytost píše.
On jen hledá nové způsoby,
jak vyhnout se dni naší záhuby.
Chce najít některou z cest,
jak Říši děsů dovolit zas kvést.
Kdo?
Prince děsů přeci!
Můj svět je v temné krizi.
Rodiče mi před očima mizí.
Frankelda mnou teď pohrdá.
Všechno je to vina má!
To já jsem zrádce!
Hořké zklamání!
To já jsem zrádce!
Mne všichni právem viní!
Kdo jsi?
Princ děsů přeci!
Zachránit říši, na mou čest,
aby náš rod mohl přežít dál.
Jeho zrada už vykonána jest!
Celou říši chtěl by ze stolu smést.
Jeho zrada už vykonána jest!
Všechny nás zamkne v temné kleci.
Kdo?
Princ děsů přeci!
Za skutečnost a za fikci!
- Ať žije král a královna! - Ať žije král a královna!
Do útoku!
Pozor!
Ne! Yalabusi!
Seberte ty zrádce!
- Do toho! - Ne!
Nedívejte se jí do oka!
Přiveďte ho ke mně.
Tecothiáni! Slíbili jste chránit krále a královnu!
Odteď budete poslouchat Procustese.
Ano, paní Siréno.
Vítězství je naše!
Pojďte za mnou, mí děsiví náčelníci.
Teď bude všechno jednou provždy jinak.
- Mythelitasi, já tě prosím! - Ticho.
Zadrž! Prosím, zadrž!
Vem si mě a ji nech na pokoji! Ne!
Nedáváte mi na vybranou.
Zahraj to.
Moje mistrovské dílo!
Příběh o naší talentované Totolině
s jedinečným původem v království lidí.
Ne…
Cítím se naživu!
Má drahá…
Nerozumím jeho výběru.
Je to zázrak!
Na tohle jsme tak dlouho čekali!
Nemůžeme dovolit, aby nás ta čarodějnice předběhla!
Tak nečistá bytost jako ty si nezaslouží přejít dřív než já!
Proklínám tě, Aluxastli!
Konečně děláš něco správně. A teď napiš o mně!
O tobě? Já jsem mnohem děsivější!
Napište o mně, Veličenstvo Procustesi!
Měli jsme se zapsat do pořadníku?
Nevím, ale můžeme všechny ostatní sežrat.
První příběh musí být o mně.
Vyrazíme spolu, Ficturo.
Teď!
Utíkají!
Pojďte sem.
Ne.
Klid, přátelé!
Napíšu noční můry pro všechny
a přejdeme všichni najednou!
Lidé konečně dostanou, co si zaslouží!
- Potřebuju jen trošičku času. - Jdi k čertu, Procustesi.
- Cože? - Pokaždé to samé.
To není možné!
Proč si z nás děláš šašky?
Francisco!
Francisco! Jsi tady?
Francisco!
Francisco! Prosím!
- Ty žiješ! - Nevrátila se.
Budeš v pořádku.
Nespočinu, dokud tě nedostanu domů.
Frankeldo!
Dostaňte mě odsud!
Prosím, pomozte mi někdo!
Hernevale?
Věřil jsem, že dělám to nejlepší pro tebe, ale myslel jsem jen na sebe.
Udělal jsem chybu.
Vím, že to moc neznamená, ale mrzí mě to.
Hlavní je, abys byla v bezpečí.
Pojď, vrátíme se do tvého světa.
Ale tvoje království… tvoji rodiče!
Neměla bys kvůli nám trpět. Musím napravit jednu chybu po druhé.
Ne, musíme zachránit tvoje rodiče.
- Ale Frankeldo… - Ne, Hernevale, chci jim pomoct.
I tobě.
A vím, že to dokážu. Mám nápad, který bude fungovat.
Díky, Frankeldo, ale už nevím, co si mám myslet.
Každý můj plán zatím selhal.
- Mám strach. - Ne!
Já už ne.
A musím dostat Procustese.
Někdy svou realitu nenávidím, ale bez ní by neexistovala ani fikce.
Kdyby se smazala hranice mezi světy,
všechno by pak bylo doslovné a obyčejné.
Nebyla by žádná představivost, okouzlení ani úžas.
A kam ho chceš zavřít?
Neexistuje nic silnějšího než moje představivost.
Cože? Dej si pozor, Frankeldo.
Nepodceňuj Procustese, jako jsem ho podcenil já.
Žijí tam všechny moje strachy.
Jeden navíc se tam vejde.
Ne! To je moc nebezpečné!
Nebude to fungovat!
Procustes tě donutí poslat mi další noční můru,
aby mohl dál krást moje příběhy.
Až na to dojde,
stačí, když mi pošleš noční můru, kterou si sama napíšu.
Důvěřuj mi.
Dobře.
„Byl jednou jeden chlapec jménem Pepito.“ Ano, to je ono.
„Kterého zhypnotizovala Siréna
a on přišel do školy bez kalhot.“
Bude to fungovat? Jistěže ano.
Říkal jsem vám, že takhle psaní nefunguje.
Pro zrádce není v království Topus Terrentus místo!
Král s královnou jsou zranění. Musím…
Ceimute!
- Princi. - Ne!
Zachraň rodiče. Zachraň Topus Terrentus.
Je mi to líto.
Mythelitasi!
Mythelitasi, co to děláš?
Jediný pohyb od kohokoli z vás,
a král s královnou budou minulostí!
Myslím to vážně!
Zadrž, Procustesi! Udělám, co chceš.
A ta tvoje holubička bude spolupracovat?
Jaký to je pocit, když musíš krást příběhy od člověka?
Jsi ubožák!
Pošlete jí tuhle noční můru.
V ní bude žít, dokud nenapíše všechny příběhy, co potřebuju.
Její představivost jistě události poslední doby jen podnítily.
Potom zvážím, že bych vás propustil.
Samozřejmě bude také záležet na vašem chování.
„Mohlo by se zdát, že jde o příběh naivní dívky,
která chce za každou cenu uniknout realitě, ale není tomu tak.“
Co má tohle být?
„Je to příběh spisovatelky,
která se postavila svému strachu
a rozhodla se napsat svůj příběh po svém!“
„Snovač nočních můr věřil, že se mu povedlo ji lapit
uvnitř její nejhorší noční můry.
Nakonec ale lapila ona jeho.“
Takhle jsem to nenapsal!
„Byl tak zastaralý a zbytečný,
že se nakonec proměnil ve svůj vlastní starý dům.
A těsně před tím, než odešel na věčnost,
zjistil, že jeho nejhorší noční můra se stala skutečností.
Byl nahrazen.
Celá jeho existence pozbyla smyslu.
Zapsal se do historie jako ten nejprůměrnější ze všech děsů.
Stal se pouhou připomínkou někdejších slavných časů.“
Povedlo se!
Takhle jsem ten příběh nenapsal!
Pomoc!
Procustes ten sen mění.
Ne!
Frankeldo!
Pryč od ní!
To je Procustesův rozkaz!
Prosím, potřebuje pomoc.
Frankeldo, vrať se!
Řekl jsem, ať ji necháš být!
Co se mi to stalo?
Frankeldičko.
Frankeldo, tohle je tvůj příběh, ne jeho.
Věříš, že jsi tu samotná.
Že noc temná jen pro tebe plá.
Můry hrůzné nezjeví ti ale vše,
co proniká ti z noci do duše.
Můj inkoust na nás hledí.
Oči mé píší tě, ony vědí…
že ve hře stínů přebýváš,
mezi stránkami se ukrýváš.
A není to vlastně tak zlé…
Stačí jen číst…
a zjeví se vše tajemné.
Inkoust, co oči nevidí,
žije, ač sám je neživý.
A ty, kdo píšeš, věz, že sám jsi…
Děs!
Tvůj jazyk už mi neublíží.
Zato tvoje slova jsou jako břitvy.
Frankeldo!
Spi už!
Tohle kolo jste vyhráli,
ale já tu nezůstanu sám.
Musíme najít cestu ven!
Mrzí mě to, Frankeldo. Zase jsem selhal.
Hernevale? Hernevale, co je s tebou?
Tohle je přece sen. Tady tě nemůže nikdo zranit.
Tady ne.
Zranili mě v paláci, než jsem přišel sem za tebou.
Cože? To ne!
Ne!
Je to moje vina.
Není to tvoje vina. Zachránila jsi moje rodiče.
Jsi jediný, na kom mi záleží.
Musíš najít cestu ven.
Budeš v pořádku.
NEVIDITELNÝ INKOUST
Náš příběh byl první, co jsem kdy napsala.
Díky tobě jsem poznala místo, kam jsem se vždycky chtěla podívat.
Díky tobě jsem poznala sebe sama.
Náš příběh nemůže zemřít, protože příběhy jsou nesmrtelné.
Tady žiješ.
Není to sen. Probuď se.
Ne!
Myslel jsem, že je to zlý sen.
Prosím.
Probuď se, prosím. Probuď se, Hernevale, prosím tě.
Nejste pryč. Vraťte se.
Život z vás ještě nevyprchal.
Paní Kojotko!
Věděl jsem, že vy nás nezradíte.
Ne!
Synku!
Prosím, paní Kojotko.
Nemůžete pro ně něco udělat?
Princ již letí sám.
Nedá se nic dělat.
Vaše Veličenstva,
nemohu s tou hanbou žít.
Žádám, abych směl zaplatit…
vlastním životem.
Ne, Mythelitasi.
Neseš velké břímě, ale není to tvoje vina.
Jsi pro nás jako vlastní syn.
Nevíme, kam Ceimut ty zrádce poslal,
ale musíme zajistit, aby už nám nikdy nemohli škodit.
Najdi je a přiveď je k nám.
A měj se na pozoru, Mythelitasi.
Brzy vypukne velká válka mezi Sedmi klany.
Přísahám při princi Hernevalovi,
že nespočinu, dokud nepadne poslední zrádce!
Tecothiáni!
Za Prince děsů!
Díky, Frankeldo.
Vím, že takhle sis to nepředstavovala.
Ale všichni lidé teď budou znát tvé příběhy.
Prosím, vrať se.
Jsem…
naživu!
Kde jsi?
Frankeldo, kde jsi?
Ahoj.
Kdo jsi?
Co myslíš?
- Nemůžu tomu uvěřit! Ty jsi… - Jsem…
Jsi… skutečnost!
- A fikce. - Existujeme!
Dokud budeš vyprávět náš příběh, budeme existovat!
Hernevale, miluju tě! Miluju tě!
Já tebe taky, Frankeldo.
Nevadí mi, že jsem teď tohle,
pokud s tebou můžu strávit věčnost.
Počkej, cože?
Celou věčnost takhle?
- To záleží na tobě. - Na mně?
Po tom všem, co jsme prožili?
To ty jsi spisovatelka.
Autorka smutného příběhu.
Opravdu ti to tak připadá?
Ano!
Ale smutek může mít různé odstíny.
O stejné události může psát sto autorů
a vznikne tak sto různých příběhů.
Končí tvůj příběh takhle, Frankeldo?
Nedovolím, aby náš příběh takhle skončil!
Ať je moje situace jakkoli trpká,
ať byla moje duše sebedéle vězněná,
pořád jsem paní svého osudu!
Jsem autorkou svého života!
Napiš mě!
Pojďme žít ještě jednou!
Ano!
„Tohle je příběh dvou světů, které jsou tak odlišné,
až se někdy navzájem podobají.
Dvou světů, o jejich existenci otupělá mysl nic netuší.
Dvou světů viditelných jen pro ty, kdo se ponoří do jejich tvořivosti,
vedeni intuicí.“
JÁ JSEM FRANKELDA
Obě říše jsou skutečné
a propojuje je moje pero.
Má duše je inkoust.
A dokud budu psát,
nikdy nepřestanu žít.
Mezi vlákny slov když proplouváš
a jemňoučké z nich pavučiny tkáš,
naše životy v svých rukou máš.
Umíš stvořit polibky i pláč,
tvé příběhy zná každý spáč.
Tvůj inkoust ovládá náš celý svět.
A na čem tobě bude záležet?
Chceš jen levnou slávu mít?
Dav potěšit
a jeho modlou být?
Tvá duše je inkoustem,
pozor, ať pravdu píšeš jen.
Ach ano, z inkoustu je duše tvá.
Pozor dej, ať nezůstaneš lapená!
Na papíře neumíráš,
v naději se proměníš.
Ztracené duše chráníš a hlídáš.
A na čem tobě bude záležet?
Chceš jen levnou slávu mít?
Dav potěšit
a jeho modlou být?
Tvá duše je inkoustem,
pozor, ať pravdu píšeš jen.
Ach ano, z inkoustu je duše tvá.
Pozor dej, ať nezůstaneš lapená!
Překlad titulků: Sára Foitová