Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Az álmok és a rémálmok kéz a kézben járnak.
Amit elképzelsz, az is elképzel téged.
REAL DEL MONTE, MEXIKÓ 1866
A HERCEG
Anya! El akarok menni az ő világukba!
Már ott vagy.
Amikor írsz vagy rajzolsz, a lelked a tinta. Az kelti őket életre.
Ugyanolyan valóságossá válnak, mint te.
Szerinted látnak engem?
Anya!
Segítség!
Anya!
Segítség! Nagyi, segíts!
Anya! Segítség!
Francisca! Hagyd azt, és segíts!
MARÍA CONCHITA PAREDES DIOSDADO SZERETETT ANYA ÉS FELESÉG
Nagyon sajnálom, Francisca!
- Francisca! Gyere vissza! - Jaj, ne!
Segítsenek megkeresni az unokámat!
Francisca!
Hol vagy, te rosszcsont?
Francisca, hol vagy?
„A herceg…
bármit megtenne, hogy megmentse a szüleit
és azokat, akit szeret.”
Itt van a lány, asszonyom.
Jaj, Francisca!
Hogy merészeltél így megijeszteni minket?
Francisca! Mindjárt felkel a nap.
A keleti szárny tiszta.
Értettem.
RÉMÁLMOK FÖLDJE A RÉMSÉGEK BIRODALMA
Fabuladora, a frászt hoztad rám!
Gyere velem!
Tiszta a terep, uram.
„A herceg égett a vágytól, hogy minél több dolgot megértsen.
Úgy döntött, hallgat az ösztöneire,
és a megérzéseit követve utánajár a titokzatos, hívogató hangnak.
Nyugtalan volt, de nem félt.
Különös érzés kerítette hatalmába.
Úgy érezte, beteljesül a sorsa.
Egyre mászott és mászott.
Kereste a kiutat rémséges világából,
miközben az őt hívogató hang egyre valóságosabbá vált.
Meglepődött, amikor egy nagyon furcsa helyen találta magát,
ahol még sosem járt.
Zavarodottság uralkodott el rajta.
Fájt a pocakja.
Idegenekkel volt körülvéve.
Egy teljesen új világba került.”
Egy teljesen új világba!
Egy kissé őrült a lány, nem gondolod?
Mi? Csak egy kicsit?
Halálra rémisztett.
Csak szeret a középpontban lenni.
Tudom. Szegényke!
Ne!
Nagyon tetszett a történeted. Az apám könyveket ad ki.
Hátha neki is tetszene. A nevem…
Nagyon vicces vagy.
Miért vagytok ilyen gonoszak velem?
Francisca! Te kis rosszcsont!
Nagyi, ott egy szörny!
Mit csinálsz ott, te lány?
Cosme atya mondta, hogy nem mentél vissza az órára,
és az embereket ijesztgeted.
Nagyi! Van valami az agávéban!
Sajnálom!
Nincs ott semmi. Miért csinálod ezt? Nem akarsz olyan lenni, mint a többiek?
Legalább egy barátnőd lenne.
Gonosz boszorkány!
Minek neveztél?
Te kis nyavalyás!
Ne haragudjatok, de nem fogjátok elhinni, mi történt.
Aludtam, és…
- Jól vagy, kicsim? - Igen, anya.
Veritena!
- Szerelmem! - Elég már, anya!
Ha így ölelgeted, azt fogja hinni, hogy valami jót csinált.
Megölelem, aztán örök szobafogságra ítélem.
Mi?
- Ficturo! - Apa!
Jól vagy?
A király és a semmirekellő családja a vesztünket fogja okozni.
Gondolj a tetteid következményeire! Nem leszünk mindig itt, hogy megvédjünk.
Semmi bajom nem esett, és szuper dolgot fedeztem fel.
Azt hiszem, a Hárfapókkal elmehetünk máshová.
Olyat fogok mesélni…
Nem, Herneval drágám!
Értsd meg, hogy amit tettél, az nagyon veszélyes!
Óvatosabbnak kell lenned.
Egyensúly van a két birodalom között,
amit a mi feladatunk megvédeni.
Senki nem ment át oda már régóta, és ez így is van jól.
Ígérd meg, hogy nem mondod el senkinek!
Jó. Sajnálom.
Ráadásul kárt tettél fajunk legfontosabb hangszerében,
a Hárfapókban.
Vigyáznod kell rá, mert egyszer majd te fogsz játszani rajta.
És ezzel fogod formálni az emberek tudatalattiját.
Ezzel a képességgel csakis a királyi család tagjai rendelkeznek.
Ficturo, ideje elmondani neki.
Mi? Elment az eszed, Veritena?
- Még túl fiatal ahhoz, hogy megértse. - Mi?
Már nem vagyok gyerek!
Tudni akarom, mi van a túloldalon.
Volt ott egy lány, akit fény vett körül.
Nem értem. Egy hang szólt hozzám.
Vagy a lány rólam beszélt? Honnan ismer engem?
Azt mondta, én vagyok a herceg. Honnan tudta?
Nem értem.
Honnan tud rólam ilyen sokat?
Ismerős a hangja, de nem tudom, ki ő.
Tudjátok, mit jelent ez?
Nyugodj meg
Történetünk összefonódik az emberiségével
Történeteket mesélnek, és aztán
A fikció valósággá válik
Az emberek félnek, miközben álmodnak
Te vagy az igazság
A megtestesült fikció
Egy csillagkép
Egy belső paradoxon
Írásban
Több fikció szövődik
- Az igazság szálaival - Fikció
És a régmúlt álmai
Melyek hazugság nélkül Fedik fel az igazságot
Te vagy az igazság
A megtestesült fikció
Egy csillagkép
Egy belső paradoxon
Ez a birodalom az emberek félelmeinek az otthona.
Mi vagyunk azok a gondolatok, amiktől félnek.
Gondolatok vagyunk?
Akkor nem is létezünk?
Úgy érzed, hogy nem létezel?
- Álom vagy - Te vagy az igazság
- Egy szó vagy - A megtestesült fikció
- Álom vagy - Te vagy az igazság
- A megtestesült fikció - Egy szó vagy
Egyetemes igazság nem létezik
Valóságos vagy
Ficturo!
- Itt vagyok. - Mi volt ez?
- Nyugalom! - A trónterembe!
Felségek, segítségre van szükségük?
Köszönöm, Mythelitas kapitány. Sajnos a királyon már nem segíthetünk.
Elnézést a zavarásért, de a királyi rémálomkeltő
azonnali audienciát követel önöktől.
Apa!
Beengedjem?
Nem érünk rá a formaságokra!
Ez…
felháborító!
Elég ebből!
Állj le!
Felség!
Szörnyű, káros és botrányos ingadozás történt a birodalmak között.
Kapitány!
Szent árnyak!
Felséged borzalmasan fest.
Talán ideje volna átnézni a javaslatomat…
Procustes, ez most nem túl jó időzítés.
- Kérlek, kísérd a szobájába Hernevalt! - Mi?
Ifjú herceg, velem fáradna?
Tessék, apa!
- Apa… - Menj vele, fiam!
Várj, Procustes!
Igen, fenség?
Mi van a szüleimmel?
Nos, mint látod,
a király és a királyné óriási terhet cipel a vállán.
Egyre csökken a fajaink ereje, energiája és befolyása
a mocskos emberek miatt.
Ennek a hatását a szüleid érzik meg először.
Nem hagyom! Segítek nekik!
Bárcsak megtehetnéd, de attól tartok, ez nem rajtad múlik.
Amikor a szüleid már nem lesznek, mi ketten együtt fogunk dolgozni.
Megosztom veled a remekműveimet,
amiket rémálomként küldhetsz el az embereknek.
Sajnos ezeknek a durva lényeknek a kegyelmére vagyunk bízva.
Nem! Nem akarok az emberektől függeni!
Ha át tudnánk jutni a Létezés Birodalmába,
akkor minden más lenne.
Figyelj! Van olyan, aki át tud menni oda?
Réges-régen, a kezdetek kezdetén
a félelmek félelme alakot öltött,
és megszületett egy hatalmas, tollas pók,
a fenséges Enkara.
Enkara rájött,
hogy az élete az emberek félelmétől függ.
A Hárfapók segítségével átkelt hozzájuk, és leigázta őket.
De a kotnyeles Ceimut megvédte az embereket,
és párbajra hívta Enkarát.
Enkara elkapta Ceimutot, és felfalta őt.
A fogait és a tüskéit használva
Ceimut szétmarcangolta Enkara torkát, és megszökött. Enkara pedig meghalt.
A maradványaiból két új faj született.
A tollaiból…
A tecothiánok, mint én.
Úgy van!
Enkara hálójából pedig az aradithiánok születtek, mint én.
De most már nincs elég erőnk ahhoz, hogy megjelenjünk a Létezés Birodalmában.
De én éppen…
Éppen mi?
Eszembe jutott, hogy álmos vagyok.
Persze, fenség!
Milyen ostoba vagyok, hogy a felnőttek gondjaival traktálom önt.
Fogadja őszinte és szívből jövő bocsánatkérésemet!
Kívánom önnek, hogy a lehető legédesebb rémálmai legyenek!
Köszönöm.
Zoknit stoppolni a világ legrosszabb dolga! Pfuj!
Ne nyafogj már, Francisca Imelda!
Nőként ez a kötelességünk.
Én inkább író szeretnék lenni. Írni fogok a lényről, amit éjjel láttam.
Elég már a rémtörténeteidből!
Ez az! Egy rémet láttam!
Hagyd ezt a sületlenséget! Élénk a fantáziád, de majd kinövöd.
Azt is említették, hogy átkelnének a Létezés Birodalmába.
A két birodalomnak külön kell maradnia.
Miért nem értik meg, hogy egyensúly nélkül
egyszerűen nem is léteznénk?
Én értem, de ők Procustesre hallgatnak.
Tudom, hogy ősidők óta melletted van,
de nem gondoltál még arra, hogy megszabadulj tőle?
Nem!
Ha hadat üzenek neki, csak rosszabb lesz a helyzet.
Rémálomkeltőként képes az elméjével utazni,
ami veszélyessé vált.
Inkább szemmel tartom őt.
Drága Ceimut,
tudom, hogy sokat kockáztatsz, hogy elhoztad nekem ezt az üzenetet.
Igaz barát vagy. Átgondolom, mit tegyek.
De ne várj sokáig, Ficturo!
A klánvezérek türelmetlenek.
Nem fogják tétlenül végignézni, ahogy a klánjaik eltűnnek.
Köszönöm a tanácsot, öreg barátom.
A Rémálmok Földje veszélyben van.
TÍZ ÉVVEL KÉSŐBB
Köszönöm, hogy velem tartottál.
- Gondolkodnom kellett. - Állok szolgálatára.
Aggódom a birodalmunkért. Már semmit nem tehetek érte.
Nem az én dolgom, herceg,
de olvasta a királyi rémálomkeltő legújabb történeteit?
Herneval herceg! Miért hagyott el minket a királyi család?
Miért nem akadályozzák meg a pusztulásunkat?
Éljen Procustes!
Az egyetlen nemes, aki tényleg törődik velünk.
Ne! Kérem, ne!
Lassanként mindnyájan elenyészünk.
Mit csináljak?
Ne!
Változásra van szükség.
Ne! A történeteim!
Mondtam, hogy a kislányok nem lehetnek írók.
Eljött a nap, rémeim.
Végre megismer titeket a világ.
RÉMMESÉK
Kérem, felség, ismét ragaszkodnom kell a kérésemhez.
Ficturo, ne!
Ha megengedik,
a legbölcsebb rémeket átküldhetném a másik világba.
Királyként kötelessége megmenteni minket…
Elég, Procustes! Hagyj békén minket!
Őrök! Vezessétek ki Procustest!
Igenis, uram!
Elment, apa.
Köszönöm, fiam.
Anya!
Szia, gyönyörű fiam!
Nagyon sovány vagy. Eleget eszel?
Anya! Jól vagyok. És te?
- Rosszul vagy? - Nem.
Hozd ide őket!
Csak rémálmokra van szükségem. Semmiség.
KLASSZIKUS RÉMÁLMOK XIII. PROCUSTES
Jól van.
Procustes évek óta ígérgeti hasztalanul a remekművét.
Lássuk csak!
A mai rémálmok már nem a régiek.
Anya!
Ne aggódj!
Az a lényeg, hogy te jól vagy.
Hogy mondhatod, hogy ne aggódjak?
Anyáddal mindent megtettünk, amit tudtunk.
Bárcsak több időnk és erőnk lenne…
Eljött az idő, hogy te dönts a Rémálmok Földjének sorsáról.
Ez semmire sem jó!
Ne becsüld alá Procustest!
Minden döntésednek végtelen következménye lesz.
Procustes!
Fenség!
Épp a napi történetírásom közepén tartottam.
Nem úgy tűnik.
Ezt ön úgysem érti,
de egy írónak fontos, hogy legyen szabadideje,
amikor pihenhet és más dolgokat csinálhat.
Erről akarok beszélni. A szüleim betegek.
Ennek az az oka, hogy manapság igazán nehéz egészségesnek maradni…
Szerintem a történeteid miatt van.
A rémálmaid már nem ijesztik meg az embereket.
Akkor ők a hibásak!
Mindig a közönség a hibás!
Be akarok vonni egy írót. Egy embert.
Ez istenkáromlás! Őrültség!
Nem lehet két királyi rémálomkeltő!
Hogy jöhetne át ide egy ember?
Gondolkodtam rajta, és kitaláltam a módját.
Változás kell.
Épp most végzek az új remekművemmel.
Legyen türelemmel, ifjú herceg! Látni fogja a rémálmaim minőségét.
Már épp eleget vártam.
Francisca!
Szia!
Augusto!
Épp az apádhoz tartok a szerkesztőségbe.
Tudom. Csak sok sikert akartam kívánni.
Nem mintha szükséged lenne rá.
Csak hát apám profin el tudja bátortalanítani az embert,
de te remek leszel.
Akkor megyek, és majd meglátjuk.
Igen, persze.
Jól van. Szia!
Szia!
Bármi lesz is, a történeteid
ámulatba ejtőek. Mindig is azok voltak.
Francisca Imelda kisasszony,
egy magához hasonló hölgynek
nem volna szabad ilyen borzalmas történeteket írnia.
Ne mocskolja be a nevét ezzel!
De legalább elolvasta őket?
Nem pazarolom az időmet ilyen szemétre.
A művészetnek és az irodalomnak a valóságot kell tükröznie,
nem pedig újat teremtenie.
Várj!
Igazad volt, nagyi.
Feladom!
ÍRTA FRANCISCA IMELDA
FRANKELDA
Ha Francisca Imeldának nem sikerült, akkor majd Frankeldának fog.
Én fogom írni a legjobb misztikus és rémtörténeteket!
Bocsáss meg, Francisca! Megijesztettelek?
Mi már találkoztunk.
Igen, amikor gyerekek voltunk.
Te vagy az!
Igen. Olvastam a történeteidet.
Remekművek.
Herneval vagyok, a rémségek hercege,
ahogy a fajunkat elnevezted.
- De… - Habár rejtőzködünk,
te mégis csodásan megragadtad a lényegünket.
Ezért jöttem el hozzád, hogy a segítségedet kérjem.
A segítségemet?
De hiszen te nem is létezel.
Nem létezem?
Mi valóságos és mi nem?
Egy másik dimenzióban élünk, amibe írás közben bepillantasz.
Manapság logikusan megmagyaráztok minden rémálmot, amit küldünk nektek.
Ti alkotjátok a rémálmokat?
Igen. A királyi rémálomkeltő csinálja.
Az ő „tehetségétől” függünk, de már eljárt fölötte az idő.
Klisét klisére halmoz.
Talán ha jobb történeteink lennének…
Mi közöm hozzá?
Ne félj! Csodállak téged. Sosem bántanálak.
Csak jobban meg kell értenünk az embereket.
Mitől féltek manapság?
A belső énünktől.
Érdekes. Kérlek, segíts nekünk!
Nem.
Rendben! Hogyan jutunk oda?
Csak a tudatod jöhet.
Mi? De hogy fogom…
Hadd segítsek!
Várj!
Lazíts egy kicsit!
Olvasd fel a legutóbbi verset, amit írtál!
Azt hiszed, egyedül vagyunk itt
Hogy a miénk az éj
De a rémálmainkban
Nem derül ki minden
A tintám ránk néz
A szemem történeteket ír
Az árnyékok között élnek
Az oldalakon rejtőznek
És nem is olyan szörnyű ez
Amikor olvasol, a misztikumban élsz
Ez a láthatatlan tinta
Ami élet nélkül is él
Egy szerző, aki…
Rémmé vált.
Gyere velem, Francisca!
Nem Francisca vagyok.
Hanem Frankelda!
Egy ember?
Még soha nem sértettek meg így,
sem engem, sem pedig a hét klánt.
Talán nem is olyan rossz az ötleted, drága kis hercegem.
Már nem kell sokat várnia, istennőm.
A hét klán most érkezik.
A Mágikus Klán megjelent.
Aluxastli!
Dubium és Timet a Psziché Klánjából.
Ceimut az Ősök Klánjából.
Szirén úrnő a Mélység Klánjából, köszönöm, hogy eljött.
Vérszívó a Sötétség Klánjából és a kecskéje.
Farkasasszony is megtisztelt minket a Halál Klánjából. Micsoda öröm!
Katasztrófa volna megváltoztatni az élet folyását.
Sürgős találkozóra hívtak,
hogy megvitassuk a Rémségek Birodalmának sorsát.
Legalábbis egy nagyon fontos üzenet ezt írta.
Don Mumus is itt van.
El sem tudom képzelni, mi lehet olyan fontos,
hogy minden programomat lemondjam.
Magyarázatot várok, királyi rémálomkeltő!
Persze, Don Mumus a Rabló Klánból.
Elmondhatatlanul nagy megtiszteltetés számomra,
hogy a hét klán ily kiváló és komor vezérei előtt állhatok.
El kell döntenünk a szeretett birodalmunk sorsát.
Ez őrültség.
Először a király és a királyné,
aztán mi következünk!
Szépen lassan elér minket a vég.
Bízzunk a királyi családban!
Nélkülük nem létezne ez a birodalom.
Tiszteljük meg őket azzal, hogy szemtől szemben beszélünk velük!
Azt hiszem, tudok egy megoldást.
Azért hívtam ide önöket, brutális kollégáim,
mert példátlan felfedezést tettem.
Valami rendkívülinek voltam szemtanúja.
Valamennyi szememmel láttam, ahogy Herneval herceg
átlépett a portálon a Létezés Birodalmába.
- Nem lehet! - Hogy csinálta?
- Mi? - Tényleg?
Valakinek állandóan rá kellene gondolnia.
Ez pedig megerősíti az elméletemet,
amit a király és a királyné dühösen elutasított
és számtalan alkalommal kigúnyolt.
De nem hallgatok tovább,
ha ezzel megmenthetem önöket és a klánjaikat!
Ha valahogyan sikerül betörnünk a Létezés Birodalmába…
Nincs más megoldás!
Ezért bátorkodom a támogatásukat kérni ahhoz,
hogy átvegyük az uralmat ebben a birodalomban,
és végre új korszak köszöntsön be!
Igen!
Azt hiszed, ha elkápráztatsz minket a bölcsességeddel,
nem vesszük észre a nyilvánvalót?
Úgy van!
Mi van, ha a birodalom problémáját
a királyi rémálomkeltő történetei okozzák?
Hogy gondolhatunk egyáltalán átkelésre,
ha egyre kevésbé vagyunk fontosak az embereknek?
Valakinek ki kellett mondania.
Mit írtál mostanában, Procustes?
Mutasd meg a rémálmaidat!
Hogy merészelnek kérdőre vonni?
Senki sem tud úgy írni, mint én!
Drámaírói tehetségem kivételes!
A prózám grandiózus, és a rímeim is azok!
Minden történetem…
Klisés!
Bizonyítsd be! Mutasd meg a legújabb írásaidat!
Azt fogom tenni!
Megmutatom a legújabb remekművemet,
és látni fogják, hogy nem én vagyok a felelős
ezért a kínos helyzetért.
A fikció elpusztítja a létezést.
Kedvelni fogjátok egymást.
Gyere!
Hol vagyunk?
Ez az otthonom.
Ez valóságos vagy képzeletbeli? Hányféle rém létezik?
A szörny és a rém ugyanaz?
Meddig él egy átlagos rém? Mióta létezik?
Itt másképp telik az idő.
Pontosan hogyan? Meddig tart egy óra összevetve…
A Rémségek Birodalmát nem értheted meg a Létezés Birodalmának logikájával.
Ez a hely…
Mi van itt?
Rejtély, dráma és horror
Egy olyan szerző műve
Aki pallérozta az elméjét
Köszöntelek a belső énedben!
Egyszer már jártam itt
Találékonyság és intuíció
A teremtés szolgálatában
Mutasd meg ezt a valóságot
Ami inspirál téged
Egyszer már jártam itt
Egy álom, melyet talán tintával írtak
Egyszer már jártam itt
Az emlékek kissé távoliak
Egy teljesen új világ
Mely teremtésre és felfedezésre vár
Egyszer már átkeltem
Ebbe a különös birodalomba
Mely a valóságnál is valóságosabb
Egyszer már jártam itt
Gondolsz rá, és látod is
Vagy talán éppen fordítva
Ha leírod, amit elképzelsz
Újra meglátogatsz minket
- Ez az én birodalmam - Egyszer már jártam itt
- Egy álom, melyet talán tintával írtak - Most már ez a te otthonod is
- Egyszer már jártam itt - Ez az én birodalmam
- Itt álmodhatsz - Az emlékek kissé távoliak
Egy teljesen új világ
Mely teremtésre és felfedezésre vár
- Köszöntelek a belső énedben - Egyszer már átkeltem
- Ami inspirál téged - Ebbe a szokatlan birodalomba
- Újra meglátogatsz minket - Mely a valóságnál is valóságosabb
- Egyszer már jártam itt - Most már ez a te otthonod is
Köszöntelek a Rémálmok Földjén, a Rémségek Birodalmában.
Köszönöm!
Gyerünk!
Hűha!
Frankelda, bemutatom a szüleimet.
Megtiszteltetés, hogy megismerhetem önöket.
Üdvözlünk, gyermekem!
Köszönöm szépen!
Bravó! Végre megérkezett a rendkívül tehetséges ember író!
- „Rendkívül tehetséges?” - Igen!
A herceg folyton rólad beszél.
Frankelda, bemutatom Procustest.
Az egyetlen királyi rémálomkeltő, szolgálatodra.
Örvendek.
Alig várom, hogy elolvassam a történeteidet.
Persze! Itt vannak. Remélem, tetszeni fognak.
Igen, elvihetem őket, és…
Procustes! Olvasd el őket itt, hogy Frankelda lássa a reakciódat!
Fenség!
A Mumus teljes bizonyossággal állította…
…a zene iránti szenvedély?
Minden virtuozitásának szelleme…
Vége.
Mondd csak!
Igen?
Mi motivál téged az írásra?
Hát, hogy elmenekülhessek a valóságomból.
Jobban írok, ha kiereszthetem a gőzt.
Értem.
Na, mit szólsz hozzájuk?
Összességében nem rosszak, de nincs bennük semmi különleges.
Néhány történet lapos, unalmas és középszerű.
Jaj, ne! Ne vedd a szívedre!
Azért nem olyan rossz
egy amatőrhöz képest.
De ne hagyd, hogy eluralkodjon rajtad az önhittség,
hisz még csak most kezdted!
Ha megengeded, adhatok néhány tanácsot
a hosszú pályafutásom alatt szerzett tapasztalataim alapján.
Igen. Köszönöm szépen.
Hiányzik az írásaidból a struktúra.
A karakterek motivációi nem tiszták.
Tudod, mit? Adok egy példányt a Gonosz írás kézikönyvéből,
amit én magam írtam,
és amiben lépésről lépésre bemutatom, hogyan kell jól írni.
Persze.
Köszönöm.
Tartsunk egy kis szünetet!
Később beszélünk, Procustes.
Persze, fenség. Alig várom.
Várj!
A könyvemet, légy szíves!
Fáradj beljebb!
Gyerekként órákat töltöttem itt.
Ezek a könyvek a kísérteti irodalmat és a rémtörténelmet tartalmazzák.
Elképesztő!
Imádom!
Nyugodtan itt maradhatsz.
Hamarosan vissza kell mennem. Köszönöm.
Procustes féltékeny rád.
Honnan tudjam, őszinte vagy-e?
A történeteidet olvasva nem Herneval vagyok,
hanem a több száz szereplőd egyike.
És amikor nem azokat olvasom, másra sem tudok gondolni…
csak a történeteidre.
Bízni akarok benned, de…
- Megtehetem? - Igen.
És kérlek, soha ne kételkedj a tehetségedben!
HOL VOLT…
„Nem! Nem hagyom, hogy elmenj innen!”
Ez hihetetlen.
Figyelj! El kell mondanom valamit.
Ez a birodalom elbűvölő!
- Frankelda! - Annyi ötletem van!
Segíts nekem!
Nem tudom, mennyit segíthetek neked.
Sokkal többet, mint hinnéd.
Nem is tudom, hogyan mondjam el.
Talán egy kissé még korai elmondanom,
de nincs időnk.
Mind eltűnünk, ha nem teszünk valamit.
Szóval azt akarom kérdezni…
hogy nem szeretnél-e te lenni…
a királyi rémálomkeltő.
Maradjak itt?
Tudom, hogy ez nagy kérés, de szerintem jót tenne…
nyilvánvalóan mindnyájunknak,
de egyúttal neked is.
Nem vagyok elég jó hozzá.
De igen, és be is bizonyítom neked.
Hadd alkossanak a szüleim új rémálmokat a könyvedből!
A történeteid biztosan új életre keltik a birodalmunkat.
A szüleid olvasták már a történeteimet?
Kérlek szépen, szükségünk van rájuk! Bízz bennem!
- Bízom benned. - Ma történelmet írunk!
Erre a napra úgy fognak emlékezni,
hogy az írók félretették az egójukat, hogy megmentsék a Rémálmok Földjét.
Mi folyik itt?
Tessék?
Nem mondta el a herceg, hogy milyen ígéretet tett?
Nem.
Azt mondta, elkéri a könyvedet,
hogy javíthassak a történeteiden.
- Herneval egy zseni! - Ez nem… Franke…
Az egész néped megismeri majd a történeteinket.
- Te leszel az asszisztense… - Hagyd abba…
…a valaha élt legnagyobb írónak! Nekem!
- Hogy tehetted? - Frankelda, ez nem…
Fenség, hiszen tegnap erről beszéltünk.
Veled később még számolunk.
Ez csak egy szörnyű félreértés!
Eressz el!
Frankelda! Félreérted!
Procustes…
Procustes az egyetlen, aki őszinte volt velem!
Kezdettől fogva elmondta, milyen középszerű vagyok!
Most pedig menj! Hagyj magamra!
- Holnap beszélünk. - Nem!
Nem! Holnap elmegyek innen!
Elegem van a rémekből, és belőled is.
Fenség!
Honnan tudtad, hogy itt vagyok? Tűnj el!
Ha mindenki együttműködik, biztosan találunk megoldást a problémára.
Bárcsak maradhatna még egy napot a lány!
- Már késő. - Nem.
Ha küldünk neki egy aprócska rémálmot…
Mi?
…ami emlékezteti arra, milyen szörnyű az élete a Létezés Birodalmában,
talán fontolóra veszi, hogy maradjon még egy kicsit.
Az fájna neki.
Nem! Dehogy!
Csak egy kicsit.
Csak annyira, hogy itt tartsa,
és megakadályozza a szüleid és a királyság pusztulását.
Rendben, de én magam fogom felügyelni az álmot.
Természetesen.
Csak valami konkrétumot kell írnom az életéről.
Van valami ötleted?
Írj a nagymamájáról!
Bocsáss meg, Frankelda!
Jól figyelj rám!
Nem hagyhatod el a házat,
amíg meg nem stoppolod az összes zoknit!
Addig nincsenek könyvek!
Talán akkor többé nem nevezel boszorkánynak.
Lássuk, hogy az írónő hogyan vezeti le a feszültséget!
„Francisca mindig hajnal előtt kelt fel,
hogy reggelit készítsen a tíz bátyjának,
akik mindannyian az ezüstbányában dolgoztak az apjukkal együtt,
aki a bánya tulajdonosa volt.
Mivel az éjszaka nem volt elég, minden alkalmat megragadott, hogy…”
Mi?
Egy Totolina nevű tyúkboszorka? Ez…
Ez jó!
Pompás!
Ez a történet mérföldkő lehet
a Rémálmok Földjének történelmében,
és az enyém!
Szia, drágaságom!
Frankelda, csatlakozz hozzánk!
Jó reggelt, felségek!
Hogyan juthatok vissza a világomba?
Előbb el kell olvasnod Procustes új történeteit.
Vágyakkal, félelmekkel és bizonytalanságokkal teli szereplők.
Irónia, szenvedés, tanulás és fejlődés.
Olyan jók, hogy nehezen hiszem el, hogy Procustes írta őket.
Nem!
Mi?
Ezek a tegnap éjszakai rémálmaim.
Ma akartam leírni őket.
Önök küldték rám őket?
Nem, Frankelda. Nem tudjuk, miről beszélsz.
Te!
Áruló!
Igazad volt. Új történetek kellettek.
De gyanítom, hogy ezeket nem az írta, aki magáénak vallja őket. Jól sejtem?
Nem értem.
Várj! Mi?
Ne!
Ellopta a történeteket, amíg Frankelda álmodott!
Menj utána!
Ezt helyre kell hoznunk!
Frankelda!
Bocsáss meg! Alábecsültem Procustest, de helyrehozom.
Bocsáss meg! Olyan bolond vagyok!
Most már feladjuk, ugye?
Nem!
Mindent elloptál tőlem!
Elloptad az álmaimat!
Nem a herceg az, aki mindenáron meg akarja szerezni a történeteidet?
De!
Mindketten tolvajok vagytok!
Megértem a csalódottságodat.
Ez egy tragikus szerelmi történet.
A szerelmed elárult, mert sosem törődött veled.
Mindig is csak kihasznált téged.
Zárjátok be!
Ahogy parancsolod, mester!
És továbbra is történeteket fogsz írni nekem.
Nem!
Meg fogom találni a módját, hogy rávegyelek.
Ti pedig hívjátok össze a Rémek Tanácsát!
- Máris, nagyuram! - Ahogy óhajtod.
Azonnal.
A Rémálmok Földje hamarosan újjászületik.
Lépjünk elő a sötétségből!
Frankelda elment.
Elegem van a rémekből, és belőled is.
Holnap elmegyek innen!
Remélem, tetszik az új otthonod.
Jobb, ha nem próbálsz elmenekülni.
Mert lehetetlen.
Csak kifárasztanád magad.
Eresszetek el!
Miért panaszkodsz, Francisca?
Mármint Frankelda.
Nem ezt akartad?
Máskülönben miért írtál volna rólunk,
kedveském?
És így fedezte fel Procustes Herneval herceg árulását.
A herceg azt akarta, hogy az embere arassa le a dicsőséget
a mi királyi rémálomkeltőnk történeteiért.
Árulás!
Herneval pedig elmenekült a Létezés Birodalmába.
Azt tervezi, hogy a karizmájával meghódítja az embereket,
és az ő segítségükkel leszámol a hét klánnal.
Csak akkor uralkodhat mindkét birodalmon!
Árulás!
A Rémálmok Földje örökre eltűnhet amiatt az irigység miatt,
amit a rémségek hercege a királyi rémálomkeltő iránt érez.
Árulás!
Nem!
Gyűlölöm ezeket az új generációkat,
akik szeretetet éreznek, és azt állítják magukról, hogy emberek!
Állítsuk meg ezt az őrültséget!
Vegyük el, ami a miénk!
Halál a királyra, a királynéra,
a hercegre
és az emberekre!
Igen!
Ez már válsághelyzet.
Attól tartok, már késő.
- Mit tegyünk? Tudni akarom! - A Rémálmok Földje el fog tűnni
Ideje cselekedni És kezünkbe venni a sorsunkat
A királyi család útmutatása nélkül
Összeesküvést szőttem Mert a birodalom veszélyben van
Ahogy az ősi jogunk is
A Rémálmok Földjének megmentésére
Szövetséget kötünk a fajainkért
Már elárult minket
És mindannyiunkat el fogja pusztítani
- Ki? - Ki?
A rémségek hercege!
Szereti az embereket És le akar minket cserélni
Miatta hamarosan minden eltűnik majd Amit eddig elértünk
Már elárult minket
És lerombolja a birodalmunkat
Már elárult minket
És mindannyiunkat elpusztítja majd
Ki?
A rémségek hercege!
Férfiak és nők, létező lények
Akik nem értik, hol a helyük
Fontosnak hiszik magukat A hétköznapi világukban
Már elárult minket
Bebörtönöz minket az álmaiban
Már elárult minket
És fogságba akar ejteni minket
Ki?
A rémségek hercege!
Száműztek minket a király miatt
A klánok trón és törvény nélkül egyesültek
Már elárult minket
És lerombolja a hagyományainkat
Már elárult minket
És el akar hallgattatni minket
Ki?
A rémségek hercege!
Eljött a tettek ideje Fogjuk el a királyt és a királynét
És hagyjuk, hogy valaki más
Vegye át az uralkodás terhét
Mit szóltok hozzá? Velem vagytok?
Igen!
Ne lázongjatok
Kérlek titeket, legyetek bölcsek
Amiről beszéltek, az árulás
- Legyen bennetek becsület - Végre!
Megoldást keres
A világunk megmentésére
Megoldást keres
Hogy újra felvirágozzunk
- Ki? - Ki?
A rémségek hercege!
Hagyjátok őt, árulók!
Már elárult minket
És mindannyiunkat elpusztítja majd
Ki?
A rémségek hercege!
- Buktassuk meg a királyt és a királynét! - Igen!
Egyszer már jártam itt
Egy cellába zárva
Egyszer már jártam itt
A reménytől elvakulva
Egyszer már elárult engem
Hűtlen! Nem is sejtettem
Egyszer már elárult engem
Azt mondta, bízhatok benne
Ki?
A rémségek hercege!
Nyugodjatok meg Birodalmunk újra dicső lesz
Ez csak egy irányváltás
A mesék valóra válnak majd
A lány leírja őket
Van még egy lehetősége
A világunk megmentésére
Van még egy lehetősége
Népeink felvirágoztatására
Kinek?
A rémségek hercegének!
A birodalmam válságban van
A szüleim betegek
Frankelda pedig gyűlöl engem
Ez az én bűnöm
Elárultam őt
Csalódást okoztam neki
Elárultam őt
Én vagyok a hibás!
Ki vagy te?
A rémségek hercege!
Mentsük meg a Rémálmok Földjét
Hogy fajaink szövetségre lépjenek
Már elárult minket
És lerombolja a birodalmunkat
Már elárult minket
És mindannyiunkat elpusztítja majd
Ki?
A rémségek hercege!
Az igazságért és a történetekért!
- Éljen a király és a királyné! - Éljen a király és a királyné!
Támadás!
Vigyázz!
Ne! Yalabus!
Kapjátok el az összeesküvőket!
Gyerünk!
Ne!
Ne nézzetek a szemébe!
Hozzátok ide!
Tecothiánok!
Felesküdtetek a királyi család védelmére!
Engedelmeskedni fogsz Procustesnek.
Úgy lesz, Szirén úrnő!
Győzelem!
Kövessenek, félelmetes vezérek!
Ideje örökre megváltoztatni a dolgokat.
- Mythelitas, könyörgök! - Csend!
Állj! Kérlek, ne csináld!
Vigyél engem, és hagyd őt békén! Ne!
Nem hagyott más lehetőséget.
Játssza el ezt a történetet!
Ez a mesterművem!
Egy történet a tehetséges Totolináról,
ami bemutatja rendkívüli eredetét az emberek birodalmában.
Élek!
Drágám…
Nem értem, hogyan választ.
Igazi csoda!
Oly régóta vártunk erre!
Nem hagyhatjuk, hogy az a boszorkány megelőzzön minket!
Nem kelhet át előttem egy ilyen tisztátalan lény!
Légy átkozott, Aluxastli!
Végre valami jót csinálsz. Most írj rólam!
Rólad? Én sokkal félelmetesebb vagyok!
Rólam írj, Procustes király!
Listára kellett vetetnünk magunkat?
Nem tudom, de felfalhatjuk a többieket.
Az első történet rólam szóljon!
Készen állok, Ficturo.
Most!
Elmenekülnek!
Gyere ide!
Ne!
Nyugalom, barátaim!
Mindenkiről írni fogok rémálmokat,
aztán egyszerre fogunk majd átkelni.
Az emberek végre megkapják, amit megérdemelnek!
Csak egy kis időre van szükségem.
A pokolba veled!
- Mi? - Mindig ugyanez van.
Nem lehet!
Miért pazarolod az időmet?
Francisca!
Francisca! Itt vagy?
Francisca!
Francisca! Kérlek!
- Életben vagy! - Nem jött vissza.
Minden rendben lesz. Nem nyugszom, amíg vissza nem hozlak.
Frankelda!
Vigyél ki innen!
Kérlek! Segíts!
Herneval?
Azt hittem, jót teszek veled,
de csak magamra gondoltam.
Elszúrtam.
Tudom, nem sokat ér, de sajnálom.
A lényeg, hogy biztonságban vagy.
Gyere, Frankelda! Menjünk vissza!
De a birodalmad! A szüleid!
Nem szenvedhetsz miattam. Egyszerre egy hibát kell orvosolnom.
Nem! Meg kell mentenünk a szüleidet!
De, Frankelda…
Nem, Herneval! Segíteni akarok nekik.
És neked is.
Tudom, hogy sikerülni fog. Van egy ötletem, ami be fog válni.
Köszönöm, de már nem tudom, mit gondoljak.
Minden tervem kudarcba fulladt.
Félek.
Nem!
Én nem félek!
Egyébként is el kell kapnom Procustest.
Néha utálom a valóságot, de nélküle nem létezne a fikció.
Ha eltűnne a két világ közötti határ,
minden szó szerinti és hétköznapi lenne.
Nem létezne képzelet, csodálat és ámulat.
Hova tervezed bezárni őt?
Az én képzeletemnél nincs erősebb hely.
Mi?
Vigyázz, Frankelda!
Ne becsüld alá Procustest, ahogy én tettem!
Odabent él az összes félelmem.
Elfér közöttük még egy.
Nem! Ez túl veszélyes!
Nem fog beválni.
Procustes kényszeríteni fog téged, hogy újabb rémálmot küldj rám,
hogy ellophassa a történeteimet.
Amikor ez megtörténik, csak annyit kell tenned,
hogy egy olyat küldesz, amit én írtam.
Bízz bennem!
Rendben.
„Volt egyszer egy Pepito nevű fiú.” Igen, ez az.
„Akit elbűvölt a Szirén,
és alsónadrág nélkül ment iskolába.”
Ez működhet? Hát persze!
Mondtam már, hogy az írás nem így működik.
Az árulóknak nincs helyük a Rémálmok Földjén!
A király és a királyné megsérült. Muszáj…
Ceimut!
- Herceg! - Ne!
Mentsd meg a szüleidet! Mentsd meg a Rémálmok Földjét!
Sajnálom.
Mythelitas!
Mythelitas, mit csinálsz?
Még egy mozdulat,
és a királyi párnak annyi!
Komolyan mondom!
Állj le, Procustes! Bármit megteszek!
A barátnője is együttműködik?
Milyen érzés, hogy egy embertől kell történeteket lopnod?
Szánalmas vagy!
Küldje el neki ezt a rémálmot, amiben addig fog élni,
amíg meg nem írja az összes történetet, amire szükségem van.
A közelmúlt eseményei biztosan megmozgatják majd a fantáziáját.
Utána talán szabadon távozhatnak.
Attól függően, hogy hogyan viselkednek.
„Úgy tűnhet, hogy ez a történet egy naiv lányról szól,
aki bármit megtenne, hogy elmeneküljön a valóság elől, de nem így van.”
Mi ez?
„Ez annak az írónőnek a története,
aki szembenézett a félelmeivel,
és úgy döntött, megírja a saját történetét!
A rémálomkeltő azt hitte, hogy csapdába ejtette szegény lányt
a legrosszabb rémálmában, de közben a lány ejtette csapdába őt.”
Ez nem az, amit írtam!
„Olyan elavult és haszontalan lett,
hogy a saját régi házává változott.
És mielőtt örök nyugalomra tért,
rájött, hogy valóra vált a legrosszabb rémálma.
Leváltották őt.
A létezése értelmetlenné vált.
Minden idők legközépszerűbb rémeként vonult be a történelembe.
Már csak emléke volt a régi, dicső önmagának.
Sikerült!
Ez nem az a történet, amit írtam!
Segítség!
Procustes megváltoztatja az álmot.
Ne!
Frankelda!
Gyere el onnan!
Ez Procustes parancsa!
Kérlek, segíts neki!
Frankelda, térj magadhoz!
Azt mondtam, gyere onnan!
Mi történt velem?
Frankelda!
Frankelda, ez a te történeted, nem Procustesé.
Azt hiszed, egyedül vagy itt
Hogy a tiéd az éjszaka
De egy rémálomban
Ne próbálj mindent kitalálni
A tintám ránk néz
A szemeim írnak téged
Az árnyékok között élsz
Az oldalakon talállak meg
És nem is olyan szörnyű
Amikor olvasol
A misztikumban élsz
A láthatatlan tinta
Ami élet nélkül is él
Egy szerző, aki…
Rémmé vált!
A nyelved már nem árthat nekem.
A szavaid nagyon élesek.
Frankelda!
Aludj el!
Ezt a csatát most elvesztettem,
de nem fogok egyedül itt ragadni.
Ki kell jutnunk innen!
Sajnálom, Frankelda! Megint kudarcot vallottam.
Herneval! Mi van veled?
Ez csak egy álom. Itt nem eshet bajod.
Nem itt történt.
Megsebesültem a palotában, mielőtt érted jöttem.
Mi? Ne!
Ez az én hibám.
Nem a te hibád. Megmentetted a szüleimet.
Csak te számítasz nekem.
Ki kell jutnod innen. Minden rendben lesz.
A mi történetünk az első, amit megírtam.
Neked köszönhetem, hogy eljutottam ide, ahova mindig is vágytam.
Hogy végre megismertem magam.
A mi történetünk nem halhat meg, mert a történetek halhatatlanok.
Itt élsz.
Ez nem álom. Ébredj fel!
Ne!
Azt hittem, ez csak egy rémálom.
Kérlek!
Kérlek, ébredj fel! Kérlek, Herneval, ébredj fel!
Még élnek. Jöjjenek vissza!
Még nem hagyta el önöket az élet.
Farkasasszony!
Tudtam, hogy ön nem árul el minket.
Ne!
A fiam!
Kérem, Farkasasszony!
Tud segíteni rajtuk valahogy?
A herceg most már egyedül repül.
Nincs mit tenni.
Felségek!
Nem bírok ezzel a gyalázattal élni.
Azt kérem, hogy büntetés gyanánt
oltsák ki az életemet!
Nem, Mythelitas.
Habár nagy teher nyomja a vállad, ez nem a te hibád.
A fiunkként szeretünk téged.
Nem tudjuk, Ceimut hová küldte az árulókat,
de gondoskodnunk kell róla, hogy ne árthassanak többet!
Keresd meg és hozd elénk őket!
Vigyázz, Mythelitas!
Nagy háború készül a hét klán között.
Esküszöm Herneval hercegre,
hogy nem nyugszom, amíg az utolsó áruló is el nem bukik!
Tecothiánok!
A rémségek hercegéért!
Köszönöm, Frankelda.
Tudom, hogy nem így akartad.
De minden ember megismeri a történeteidet.
Kérlek, térj vissza!
Életben
vagyok!
Hol vagy?
Frankelda, hol vagy?
Szia!
Ki vagy te?
Mit gondolsz?
Nem hiszem el! Te…
Én…
Te vagy az igazság.
- És a fikció. - Létezünk!
Amíg meséled a történetünket, létezni fogunk!
Herneval! Szeretlek!
Én is szeretlek, Frankelda.
Nem bánom ezt a formát,
amíg veled tölthetem az örökkévalóságot.
Hogy mi?
Örökké így élni?
Rajtad múlik.
Rajtam?
Rajtam múlik mindazok után, amin átmentünk?
Te vagy az író.
Egy szomorú történet írója.
Tényleg így gondolod?
Igen!
De a szomorúságnak különböző árnyalatai lehetnek.
Száz író írhat ugyanarról az eseményről,
és száz különböző történet születik.
Így ér véget a történeted, Frankelda?
Nem hagyom, hogy ez legyen a történetünk vége!
Nem érdekel, milyen keserű a helyzetem
vagy hogy milyen régóta raboskodik a lelkem,
mert én vagyok a saját sorsom kovácsa!
Én vagyok a saját életem írója!
Írj rólam!
Éljünk még egyszer!
Igen!
„Ez a történet két világról szól, amelyek annyira különböznek,
hogy akár hasonlíthatnának is.
Két birodalomról, melyek az eltompult tudatúak számára nem is léteznek.
Két birodalomról, melyeket csak az intuíciók által vezérelt,
kreatív elmék láthatnak.”
ÉN VAGYOK FRANKELDA
Mindkét birodalom valóságos,
és a pennám köti össze őket.
A lelkem a tinta.
És amíg írok,
örökké élni fogok.
Szavakat fűzöl össze
Történeteket szősz hálóba
Életekből fonsz szálat
Csókok és könnyek
Életre kelnek a meséidben
A tintádra bízzuk magunkat
Mit keresel?
Olcsó hírnevet?
Hogy tetszést arass
És különleges légy?
A lelked a tinta
Vigyázz, csak magadnak írj
A lelked a tinta
Vigyázz, mert csapdába esel
A papíron sosem halsz meg
Reménnyé válsz
Az elveszett lelkek védelmezőjévé
Mit keresel?
Olcsó hírnevet?
Hogy tetszést arass
És különleges légy?
A lelked a tinta
Vigyázz, csak magadnak írj!
A lelked a tinta
Vigyázz, különben csapdába esel
A feliratot fordította: Szűcs Imre