Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Visele și coșmarurile merg mână-n mână.
Ceea ce îți imaginezi te imaginează pe tine.
REAL DEL MONTE - MEXIC, 1866
PRINȚUL
- Mamă, aș vrea să merg în lumea lor! - Ești deja acolo!
Ori de câte ori scrii sau desenezi, sufletul tău e cerneală.
Așa există ei.
- Devin aievea ca tine. - Crezi că mă văd?
Mamă!
Ajutor!
Mamă!
Ajutor! Bunico, ajută-mă!
Mamă! Ajutor!
Francisca, lasă ăla! Ajută-mă!
MARÍA CONCHITA PAREDES DIOSDADO MAMĂ ȘI SOȚIE IUBITĂ
Îmi pare rău, Francisca.
- Francisca! Vino înapoi! - Nu!
Vă rog, ajutați-mă să-mi găsesc nepoata!
Francisca!
Unde ești, obraznico?
- Francisca, unde ești? - „Prințul…
ar face orice să-și salveze părinții
și pe toți cei pe care îi iubea.”
Fata e aici, doamnă.
Francisca!
Cum îndrăznești să ne faci asta?
Francisca? Soarele e gata să răsară.
- Liber în aripa de est! - Am înțeles.
TOPUS TERRENTUS - TĂRÂMUL ARĂTĂRILOR
Fabulisto, m-ai speriat!
Vino cu mine!
Liber, domnule!
„Prințul simțea o dorință inexplicabilă de a înțelege mai mult.
A decis să-și asculte instinctul,
urmându-și intuiția și vocea misterioasă care-l chema.
Era neliniștit, dar nu se temea.
Avea o senzație ciudată. Simțea că își întâlnește destinul.
Urca și urca, căutând o ieșire din lumea lui monstruoasă,
în timp ce vocea care îl chema devenea tot mai aievea.
Fu surprins când se trezi într-un loc foarte ciudat,
unde nu mai fusese niciodată.
Confuzia l-a copleșit.
Îl durea burta.
Se afla într-un loc plin de străini, într-o lume cu totul nouă.”
O lume nouă!
E un pic nebună. Nu crezi, amice?
Doar un pic? E înfricoșătoare, amice.
- Vrea doar atenție. - Știu, sărăcuța de ea!
Nu!
Mi-a plăcut mult.
Tatăl meu e un publicist important. Poate îi plac poveștile tale. Eu sunt…
Ești amuzant. De ce sunteți toți așa de răi cu mine?
Francisca! Fetiță obraznică!
Bunico, un monstru!
Ce faci acolo, fetițo?
Părintele Cosme mi-a spus că nu te-ai întors după pauză
și că sperii pe toată lumea.
E ceva în tufa de agavă!
Scuze!
Nu e nimic acolo! De ce ești așa? Nu îți place să fii precum ceilalți?
Măcar ai avea o prietenă.
Ești o vrăjitoare!
Cum mi-ai zis? Obraznico!
Îmi pare rău, dar nu o să credeți ce s-a întâmplat! Dormeam și…
- Ești bine, puiule? - Da, mamă, sunt bine.
Veritena…
- Iubirea mea! - Gata, mamă!
Dacă-l îmbrățișezi așa, o să creadă că e bine ce-a făcut.
Îl îmbrățișez înainte să-l pedepsesc pe viață.
Ce?
- Ficturo! - Tată!
Te simți bine?
Regele ăla și familia lui netrebnică ne vor aduce pieirea.
Trebuie să te gândești la urmările faptelor tale.
Nu te putem proteja la nesfârșit.
N-am pățit nimic și am descoperit ceva incredibil.
Harpăianjenul ne poate duce în alt loc.
- Stai să-ți spun… - Nu, dragul meu Herneval!
Trebuie să înțelegi că ai făcut ceva foarte primejdios.
Ar trebui să fii mai precaut.
E un echilibru între cele două tărâmuri și e datoria noastră să-l protejăm.
Nimeni nu a mai trecut de multă vreme și e mai bine așa.
Promite că nu spui nimănui ce ai descoperit!
Da, iertare!
Ai stricat și cel mai important instrument al speciei noastre,
Harpăianjenul.
Trebuie să ai grijă de el, căci într-o zi vei cânta la el
și vei modela astfel subconștientul uman.
Acesta e talentul nostru. Doar cei din familia regală sunt în stare.
Ficturo, e timpul să-i explici.
Cum? Ți-ai pierdut mințile, Veritena?
- E prea mic ca să înțeleagă. - Poftim? Nu mai sunt mic!
Vreau să știu ce e dincolo!
Era o fată înconjurată de lumină.
Nu înțeleg. Îmi vorbea o voce.
Sau vorbea despre mine? De unde mă știe?
A zis că sunt prințul. De unde știa?
Nu pricep!
De ce știe atâtea despre mine?
Vocea ei îmi pare cunoscută, dar nu știu cine e.
Știți ce înseamnă asta?
Liniștește-te
Povestea noastră e cea a omenirii
Ei spun povești și apoi
Ficțiunea devine realitate
Se tem când visează
Tu ești adevărul
Tu ești ficțiunea
O constelație
Un paradox inerent
În scris
Mai multe ficțiuni sunt țesute
- Cu fire de adevăr - Ficțiune
Și vise de odinioară
Ce adevărul dezvăluie fără a minți
Tu ești adevărul
Tu ești ficțiunea
O constelație
Un paradox inerent
Acest tărâm e casa temerilor oamenilor.
- Noi suntem ideile care îi înspăimântă. - Suntem idei?
Așadar, nu existăm?
Simți că nu exiști?
Ești un vis
Ești adevăr
Ești cuvânt
Ești ficțiune
Ești adevăr
Ești un vis
Ești ficțiune
Ești cuvânt
Nu există adevăr universal
Ești aievea
- Ficturo! Sunt aici. - Ce-a fost asta?
- Calmează-te! - În sala tronului!
- Majestățile voastre au nevoie de ajutor? - Mulțumesc, căpitane Mythelitas.
Din păcate, pe rege nu-l mai putem ajuta.
Regret că deranjez, dar Creatorul Regal de Coșmaruri
solicită o întrevedere imediată.
Tată!
Să-l las să intre?
Nu e timp de formalități!
Sunt revoltători!
Destul!
Stai!
Majestate!
A fost o fluctuație teribilă, dăunătoare și scandaloasă între tărâmuri!
Căpitane!
Sfinte umbre!
Arătați îngrozitor.
Poate e timpul să revizuim propunerea…
Procustes, nu e momentul.
- Du-l pe Herneval în camera lui! - Poftim?
Prințe, binevoiți a mă însoți?
Poftim, tată!
Fă cum îți spun!
Așteaptă, Procustes!
Da, Alteță?
Ce-i cu părinții mei?
Vedeți dumneavoastră,
regele și regina poartă o povară grea.
Specia noastră pierde putere, energie și influență
din cauza scursurilor umane.
Părinții dv. sunt cei dintâi care resimt efectele.
N-o să permit asta! Am să-i ajut!
Aș vrea să puteți, dar mă tem că nu depinde de dumneavoastră.
Când ei nu vor mai fi, vom lucra împreună.
Vă voi oferi capodoperele mele
ca să le trimiteți oamenilor sub formă de coșmaruri.
Din păcate, trăim la mila acelor creaturi grosolane.
Nu! Nu vreau să depind de oameni!
Dacă am putea trece în Tărâmul Existenței,
povestea ar fi cu totul alta.
Și există cineva care poate trece dincolo?
La început, cu multă vreme în urmă, frica de frică s-a întrupat
sub forma unui păianjen uriaș cu pene,
Enkara Magnifica.
Enkara a descoperit că viața ei era legată
de frica pe care le-o insufla oamenilor.
A folosit Harpăianjenul pentru a traversa și a subjuga oamenii.
Băgăciosul Ceimut a apărat omenirea
și a provocat-o la luptă pe Enkara.
Dar Enkara l-a prins pe Ceimut și l-a devorat.
Folosindu-și colții și spinii,
Ceimut i-a sfâșiat gâtul Enkarei și a scăpat.
Enkara a murit și, din rămășițele ei, au apărut două specii noi.
Din penele ei…
Tecotieni, ca mine!
Întocmai!
Iar din pânzele Enkarei au apărut aradiții, ca mine.
Dar acum nu avem suficientă putere să ne materializăm pe Tărâmul Existenței.
Dar eu tocmai…
Tocmai ce?
Tocmai mi-am amintit că mi-e somn.
Bineînțeles, Alteță!
V-am bătut la cap cu problemele celor mari.
Vă ofer scuzele mele sincere și cordiale.
Să aveți cele mai dulci coșmaruri!
Mulțumesc.
Cârpitul ciorapilor e cel mai rău lucru din lume! Câh!
Nu te mai plânge, Francisca Imelda! Ca femei, asta e datoria noastră.
Eu vreau să fiu scriitoare! O să scriu despre ființa de aseară!
Tu și poveștile tale de groază!
Asta e! Am văzut o arătare!
Nu mai spune prostii!
Ai o imaginație bogată, dar o să-ți treacă.
Chiar au pomenit de trecerea în Tărâmul Existenței.
Cele două tărâmuri trebuie să rămână separate.
De ce nu înțeleg că, fără acel echilibru, pur și simplu nu am exista?
Înțeleg, dar l-au ascultat pe Procustes.
Știu că a fost de partea ta o întreagă eră,
dar te-ai gândit să scapi de el?
Nu… Dacă i-aș declara război, situația s-ar agrava și mai mult.
Capacitatea lui de creator de coșmaruri de a călători cu conștiința e periculoasă.
Prefer să-l supraveghez îndeaproape.
Dragul meu Ceimut, sunt conștient că riști mult aducându-mi acest mesaj.
Ești un prieten adevărat. Mă voi gândi la ce e de făcut.
Dar nu zăbovi mult, Ficturo.
Șefii sunt nerăbdători.
Nu vor sta cu mâinile în sân cât timp clanurile lor dispar.
Îți apreciez sfatul, vechi prieten.
Topus Terrentus e în pericol.
ZECE ANI MAI TÂRZIU
Mulțumesc că m-ai însoțit, Mythelitas.
- Trebuia să mă liniștesc. - La dispoziția dv.
Mă îngrijorează tărâmul nostru. Nu mai pot face nimic.
Nu e treaba mea, prințe,
dar ați citit cele mai recente povești ale Creatorului de Coșmaruri?
Prințe Herneval! De ce ne-a abandonat familia regală?
De ce nu împiedicați pieirea noastră?
Trăiască Procustes,
singurul nobil al arătărilor căruia îi pasă de noi!
Nu! Te rog, nu!
O să dispărem cu toții!
Ce să fac?
Nu!
Ne trebuie o schimbare.
Nu! Poveștile mele!
Ți-am spus, fetițele nu pot fi scriitoare!
E ziua cea mare, arătările mele! Lumea vă va cunoaște în sfârșit.
POVEȘTI DE GROAZĂ
Trebuie să insist încă o dată la Majestățile Voastre!
Ficturo, nu!
Dacă mi-ați permite,
aș putea aranja o cale de trecere pentru cele mai înțelepte arătări.
Ca rege, aveți răspunderea de a ne salva…
Destul, Procustes! Lasă-ne singuri!
Străjeri, conduceți-l afară pe Procustes!
Da, să trăiți!
A plecat, tată.
Mulțumesc, fiule.
Mamă…
Băiatul meu drag!
Pari slăbuț. Mănânci îndeajuns?
Mă simt bine, mamă. Voi?
- Ești bolnavă? - Nu.
Adu-le!
Am nevoie de câteva coșmaruri, fiule. Nu e mare lucru.
COȘMARURI CLASICE XIII, DE PROCUSTES
Da, bine.
Procustes ne promite de ani întregi o „capodoperă”.
Să vedem…
Coșmarurile din ziua de azi nu mai sunt cum erau odinioară.
Mamă!
Nu fi îngrijorat!
Important e că ești tu bine.
Cum să nu fiu îngrijorat?
Eu și mama ta am făcut tot ce am putut.
Dacă am fi avut mai mult timp și putere…
A venit vremea ca tu să decizi pentru Topus Terrentus.
Sunt prostii!
Nu-l subestima pe Procustes!
Fiecare decizie pe care o vei lua va avea consecințe infinite.
Procustes!
Alteță!
Tocmai scriam coșmarul meu zilnic.
Nu mi se pare.
Nu ați înțelege, dar e important ca un scriitor să aibă timp liber,
să se relaxeze și să facă alte lucruri.
De asta vreau să vorbim. Părinții mei sunt bolnavi.
Asta pentru că, în zilele noastre, e greu să rămâi sănătos…
Cred că poveștile tale sunt de vină.
Coșmarurile tale nu mai sperie oamenii.
Atunci ei greșesc! Publicul e întotdeauna de vină!
Vreau să aduc o scriitoare umană.
Blasfemie! E o nebunie!
Nu pot exista doi creatori de coșmaruri! Cum ar putea un om să treacă?
M-am gândit și cred că știu cum.
- E timpul pentru o schimbare. - Tocmai finalizez noua mea capodoperă!
Aveți răbdare, prințe! Veți vedea calitatea coșmarurilor mele.
Am avut suficientă răbdare.
Francisca!
Bună!
Augusto! Mă duc să-l văd pe tatăl tău la biroul său de la editură.
Da, știu, voiam să-ți urez succes. Nu că ai avea nevoie, desigur.
Tatăl meu e expert în descurajare, dar te vei descurca.
- Atunci, mă duc să aflu? - Da, firește.
- Bine, la revedere! - La revedere!
Orice s-ar întâmpla, poveștile tale sunt fascinante.
Mereu au fost.
Domnișoară Francisca Imelda,
o persoană ca dumneata n-ar trebui să scrie asemenea povești oribile.
Nu-ți terfeli bunătate de nume!
- Dar le-ați citit măcar? - Nu-mi pierd timpul citind porcării!
Arta și literatura trebuie să imite realitatea,
nu să creeze una nouă.
Așteaptă!
Ai avut dreptate, bunico.
Renunț!
DE FRANCISCA IMELDA
DE FRANKELDA
Dacă Francisca Imelda nu a reușit,
Frankelda o să reușească.
Voi fi cea mai bună autoare de fantezie și groază!
Iertare, Francisca! Te-am speriat?
Ne-am mai întâlnit.
Da, când eram copii.
Tu ești!
Da, ți-am citit toate poveștile. Sunt capodopere.
Eu sunt Herneval, prințul arătărilor, așa cum ne-ai numit specia.
- Dar… - Deși trăim ascunși,
ai reușit să surprinzi esența noastră într-un mod sublim.
De aceea am venit. Vreau să mă ajuți.
Să te ajut?
- Dar tu nu exiști. - Nu exist?
Ce e aievea și ce nu e?
Trăim într-o altă dimensiune, pe care tu o vezi când scrii.
În prezent, toți aveți explicații logice pentru coșmarurile pe care vi le trimitem.
- Voi ne creați coșmarurile? - Da, prin creatorul regal de coșmaruri.
Toți ne bazăm pe „talentul” lui, dar e depășit.
Scrie clișeu după clișeu. Poate că, dacă am avea povești mai bune…
Ce-mi pasă mie?
Nu te teme, sunt admiratorul tău. Nu ți-aș face rău niciodată.
Vrem doar să înțelegem mai bine oamenii.
De ce vă e frică în prezent?
De noi înșine.
Interesant! Te rog, ajută-ne!
Nu.
Bine! Cum ajungem acolo?
Doar conștiința ta poate veni.
- Poftim? Dar cum o să… - Permite-mi să te ajut!
- Stai… - Trebuie să te relaxezi.
De ce nu-mi citești ultima poezie scrisă de tine?
Crezi că suntem singuri aici
Că noaptea e a noastră
Dar în coșmarurile noastre
Nu totul e dezvăluit
Tușul meu ne privește
Ochii mei scriu
În umbre locuiesc
În pagini se ascund
Și nu-i atât de groaznic
Când citești, locuiești în ocult
Acest tuș invizibil
Ce trăiește fără a trăi
Un autor care e…
O arătare.
Vino cu mine, Francisca!
Nu-s Francisca.
Eu sunt Frankelda!
Un om?
Niciodată n-am primit o insultă ca asta,
nici eu, nici Cele Șapte Clanuri.
Poate că ideea ta nu e chiar atât de rea, dragul meu prințișor.
Nu mai e mult, zeița mea.
Cele Șapte Clanuri sosesc.
Clanul Magiei, prezent!
Aluxastli!
Iată-i pe Dubium și Timet, din Clanul Psihicului!
Ceimut, din Clanul Primordial.
Doamnă Sirenă din Clanul Adâncurilor, mulțumesc că ați venit!
Vampirul din Clanul Întunericului, cu capra lui.
Doamna Coiot, din Clanul Morții, ne onorează cu prezența. Minunat!
Ar fi fatal să alterăm cursul vieții!
Am fost convocat la o întâlnire urgentă
ca să discutăm soarta Tărâmului Arătărilor!
Asta spunea un mesaj foarte important.
A venit don Coco.
Nu știu ce poate fi atât de vital
încât să-mi anulez toate planurile.
Explică-mi îndată, Creator Regal de Coșmaruri!
Desigur, don Coco, din Clanul Hoției.
E o imensă onoare pentru mine
să mă aflu în fața distinșilor și sumbrilor șefi ai Celor Șapte Clanuri.
Trebuie să stabilim soarta iubitului nostru Topus Terrentus.
E o nebunie!
Mai întâi regele și regina,
însă urmăm noi!
Încetul cu încetul, ne vom găsi sfârșitul.
Trebuie să avem încredere în Altețele Lor. Acest regat n-ar exista fără ei.
Dovediți un pic de onoare și vorbiți cu ei față în față!
Cred că am o soluție.
V-am convocat, brutalii mei colegi,
fiindcă am descoperit ceva fără precedent.
Am fost martor la ceva extraordinar.
Cu toți ochii mei, am văzut cum prințul Herneval
a trecut prin portal în Tărâmul Existenței.
- Cum? - Nu se poate!
Serios?
Cineva ar trebui să se gândească la el tot timpul.
Și asta îmi confirmă ipoteza,
pe care regele și regina au ignorat-o cu furie
și chiar cu batjocură de nenumărate ori.
Dar n-o să mai tac,
câtă vreme vă pot salva pe voi și clanurile voastre.
Dacă putem găsi o cale de a invada Tărâmul Existenței…
Nu există altă cale!
De aceea îndrăznesc să vă cer sprijinul
pentru a prelua controlul acestui tărâm
și a începe în sfârșit o nouă eră!
Da!
Te prefaci că ne uimești cu așa-zisa ta înțelepciune…
ca să nu vedem ceea ce e evident?
Așa-i!
Și dacă problema acestui tărâm
sunt poveștile Creatorului de Coșmaruri?
Cum să ne gândim să trecem dincolo
dacă suntem tot mai puțin relevanți pentru oameni?
Cineva trebuia s-o spună.
Ce ai scris în ultima vreme, Procustes?
Arată-ne coșmarurile tale!
Îndrăzniți să vă îndoiți de mine?
Nimeni nu poate scrie cum scriu eu!
Talentul meu dramaturgic e excepțional!
Proza mea e grandioasă, la fel și rimele!
- Toate poveștile mele sunt… - Clișee!
De ce nu ne dovedești valoarea? Arată-ne cele mai recente scrieri!
Așa am să fac!
Vă voi arăta ultima mea capodoperă
și veți vedea că nu eu port vina
pentru această situație jenantă.
Ficțiunea va distruge existența.
O să vă placă unul de altul.
Vino!
- Unde suntem? - Asta e casa mea.
E reală sau imaginară? Câte feluri de arătări există?
Un monstru e totuna cu o arătare? Cât trăiește o arătare? Cât a trecut?
Timpul trece altfel aici.
Cum anume? Cât înseamnă o oră aici față de…
Nu poți înțelege Tărâmul Arătărilor
folosind raționamentul Tărâmului Existenței.
Locul ăsta…
Ce-i aici?
Mister, dramă și groază
Sunt opera unei autoare
Care și-a cultivat mintea
Bun-venit în sinele tău!
Am mai fost aici
Intuiție și ingeniozitate
În slujba creației
Arată-i acestei realități
Locul tău de inspirație
Am mai fost aici
Un vis, poate cu cerneală scris
Am mai fost aici
Amintiri cumva îndepărtate
O lume cu totul nouă
De creat și descoperit
Am trecut deja pragul
Acestui neobișnuit tărâm
E mai real decât realitatea
Am mai fost aici
Te gândești la ele și le vezi
Sau poate că e pe dos
Scriind ce îți imaginezi
Din nou ne vizitezi
- Acesta e regatul meu - Aici am mai fost
- Un vis, poate cu cerneală scris - Acum e casa ta
- Am mai fost aici - E regatul meu
- Aici poți visa - Amintiri îndepărtate cumva
O lume cu totul nouă
De creat și descoperit
- Bun-venit în sinele tău! - Am trecut pragul
- Locul tău de inspirație - Acestui neobișnuit tărâm
- Ne vizitezi din nou - E mai real decât realitatea
- Am mai fost aici - Acum e casa ta
Bine ai venit în Topus Terrentus, Tărâmul Arătărilor!
Mulțumesc!
Haide!
Frankelda, ți-i prezint pe părinții mei!
E o onoare să vă cunosc.
Bine ai venit, copila mea!
Mulțumesc!
Bravo! Scriitoarea umană extrem de talentată a sosit în sfârșit!
- „Extrem de talentată”? - Da!
Prințul vorbește întruna despre tine.
Frankelda, ți-l prezint pe Procustes!
Unicul creator regal de coșmaruri, la dispoziția domniei tale.
Încântată!
Abia aștept să-ți citesc poveștile!
Desigur, poftim! Sper să-ți placă!
Da, le pot lua cu mine…
Procustes, citește-le aici, ca Frankelda să-ți vadă reacțiile. Da.
Alteță!
El Coco a spus cu certitudine…
PASIUNE PENTRU MUZICĂ?
O FANTOMĂ A VIRTUOZITĂȚII SALE…
SFÂRȘIT
Spune-mi…
Da?
Ce te motivează să scrii?
Evadarea din realitatea mea.
Scriu mai bine când mă pot descărca.
Înțeleg.
Ei bine, ce părere ai?
Nu-s rele, per ansamblu sunt bune.
Nu-s cine știe ce.
Unele sunt insipide, plictisitoare, banale…
Nu, n-o lua așa!
Nu e prea rău pentru o amatoare.
Dar nu te lăsa pradă delirului grandorii, fiindcă ești abia la început.
Dacă-mi permiți, îți pot da câteva sfaturi
pe care le-am învățat de-a lungul vastei mele cariere.
- Da, mulțumesc mult. - Cred că îți lipsește structura.
Motivațiile personajelor sunt neclare.
Uite, îți dau un exemplar din Manualul meu de scriere sinistră,
o carte scrisă de mine,
în care dau instrucțiuni pas cu pas despre cum să scrii corect.
Desigur.
Mulțumesc.
Ce-ar fi să luăm o pauză?
- Vorbim mai târziu, Procustes. - Desigur, Alteță, abia aștept.
Stai!
Cartea mea, te rog.
Intră!
Petreceam ore întregi aici când eram mic.
Aceste cărți reprezintă Literatura și Istoria Arătărilor.
Fascinant!
Îmi place!
Poți rămâne aici.
Trebuie să mă întorc curând. Mulțumesc.
Procustes e invidios.
De unde știu că ești sincer?
Când îți citesc poveștile, nu sunt Herneval.
Sunt unul dintre sutele de personaje.
Și când nu le citesc, nu mă gândesc decât…
la poveștile tale.
Vreau să am încredere în tine, dar…
- Pot? - Da.
Și te rog, nu te mai îndoi de talentul tău.
A FOST ODATĂ…
„Nici gând! N-o să te las să pleci!”
E incredibil.
Ascultă, trebuie să-ți spun ceva.
Tărâmul ăsta e atât de captivant!
- Frankelda, te rog! - Câte idei!
- Am nevoie de ajutorul tău. - Nu știu dacă te pot ajuta.
Ba da, mai mult decât crezi.
Nu știu cum să-ți spun.
Știu că poate e cam din scurt, dar nu avem timp.
Vom dispărea cu toții dacă nu facem ceva.
Ce vreau să spun e…
Voiam să te întreb dacă ai vrea să fii
Creatorul Regal de Coșmaruri.
Să rămân aici?
Știu că e prea mult, dar cred că ar fi bine pentru…
evident, pentru noi toți, dar și pentru tine.
- Nu cred că sunt demnă. - Știu că ești și îți pot dovedi.
Împrumută-mi cartea, ca părinții mei să creeze coșmaruri noi.
Sunt sigur că poveștile tale vor revitaliza Topus Terrentus.
Să-mi citească poveștile părinții tăi?
Te rog, avem nevoie de ele. Ai încredere în mine!
- Am încredere în tine. - Ce zi pentru a schimba cursul istoriei!
Va rămâne în amintire ca ziua în care scriitorii
și-au lăsat deoparte orgoliile pentru a salva Topus Terrentus.
- Ce se întâmplă? - Cum?
- Nu ți-a spus Alteța Sa ce a promis? - Nu.
Să-ți ceară cartea ca eu să-ți îmbunătățesc poveștile.
- Herneval e un geniu! - Nu-i adevărat…
Toți oamenii ne vor cunoaște poveștile.
- Vei fi asistenta… - Nu mai spune…
…celui mai mare autor din istorie, eu!
- Cum ai putut? - Frankelda, nu e ce…
Dar, Alteță, am discutat asta ieri.
O să mă ocup de tine mai târziu!
- E o neînțelegere teribilă! - Dă-mi drumul!
Frankelda, nu e ce crezi! Procustes e…
Procustes e singurul care a fost sincer! El mi-a spus cât de mediocră sunt!
Pleacă! Lasă-mă în pace!
- Vorbim mâine. - Nu!
Nu! Mâine n-o să mai fiu aici. Nu vreau să aud de arătări sau de tine!
Alteță!
De unde ai știut că sunt aici? Pleacă!
Cu cooperarea tuturor, sunt sigur că vom găsi o soluție la această problemă.
Dacă ea ar mai putea rămâne o zi.
- E prea târziu. - Nu e.
Dacă îi trimitem prietenei dumneavoastră un coșmar mititel…
Cum?
…ca să-i amintim cât de oribilă e viața în Tărâmul Existenței,
poate o să vrea să mai rămână nițel.
Asta i-ar face rău.
Nu, nu…
Mă rog, nu prea mult.
Doar cât s-o țină aici
și să vă scape de moarte părinții și regatul.
Bine, dar voi supraveghea personal acel coșmar.
Firește!
Trebuie doar să scriu despre un detaliu din viața ei.
Aveți vreo sugestie?
Scrie despre bunica ei!
Iartă-mă, Frankelda!
Ascultă, copilă! Nu ieși din casă
până nu termini de cârpit toți acești ciorapi!
Fără cărți!
Poate că așa nu mă mai faci vrăjitoare!
Să vedem cum își varsă oful scriitoarea!
„Francisca se trezea mereu înainte de răsărit
ca să pregătească micul-dejun pentru cei zece frați mai mari,
toți bărbați, care lucrau în minele de argint
împreună cu tatăl lor, care era proprietarul.
Cum noaptea nu era de ajuns, profita de orice ocazie să…”
Ce? O găină-vrăjitoare pe nume Totolina? Asta e…
E bună!
E magnifică!
Povestea asta ar putea fi un reper în istoria Topus Terrentus și…
e a mea!
Bună, draga mea!
Frankelda, stai cu noi!
Bună dimineața Altețelor Voastre! Știți cum mă pot întoarce pe tărâmul meu?
Trebuie să citești mai întâi noile povești ale lui Procustes.
Personaje cu dorințe, temeri și incertitudini.
Ironie, suferință, învățare și dezvoltare.
Sunt atât de bune, încât mi-e greu să cred că sunt scrise de Procustes.
Nu…
Cum?
Sunt coșmarurile mele de aseară. Voiam să le scriu azi.
M-ați făcut să visez despre…
Nu, Frankelda, nu știm despre ce vorbești.
Tu ai fost!
Tu!
Trădătorule!
Ai avut dreptate. Ne trebuiau povești noi.
Dar bănuiesc că nu au fost scrise de cel care pretinde că le-a scris. Așa e?
Nu înțeleg.
Stai! Cum?
Nu!
Le-a furat în timp ce Frankelda visa!
- Du-te la ea! - Trebuie să îndreptăm asta!
Frankelda!
Iartă-mă! L-am subestimat pe Procustes, dar voi rezolva.
Îmi pare rău. Sunt un prost!
Aici renunțăm, nu?
Nu!
Ai furat totul!
Mi-ai furat… mi-ai furat visele!
Nu prințul e cel disperat să-ți obțină poveștile cu orice preț?
Ba da!
Amândoi sunteți hoți!
Înțeleg ce simți. E o tragică poveste de dragoste.
Iubitul te-a trădat fiindcă nu i-a păsat niciodată de tine.
Doar s-a folosit de tine.
Închideți-o!
Cum poruncești, stăpâne!
Iar tu vei continua să scrii povești pentru mine.
Nu!
Voi găsi o cale să faci asta.
Iar voi convocați Tribunalul Arătărilor!
- Desigur, stăpâne! - Cum dorești.
Imediat!
Ia ființă un nou Topus Terrentus!
Să ieșim din întuneric!
A plecat.
Nu vreau să aud de arătări sau de tine! Mâine nu voi mai fi aici!
Sper că-ți place noua ta casă!
E mai ușor dacă nu încerci să scapi.
E imposibil!
Te-ai obosi degeaba.
- Dați-mi drumul! - De ce te plângi, Francisca?
Pardon, Frankelda!
Nu asta ți-ai dorit?
De ce altfel ai scris despre noi, drăguțo?
Și așa a descoperit Procustes trădarea prințului Herneval.
Voia ca omul lui să-și asume meritul
pentru toate poveștile ilustrului nostru Creator Regal de Coșmaruri.
Trădare!
Și Herneval a fugit pe Tărâmul Existenței.
Plănuiește să cucerească oamenii cu carisma lui
și să-i folosească pentru a desființa cele șapte clanuri.
Doar atunci ar putea domni în ambele tărâmuri!
Trădare!
Topus Terrentus ar putea dispărea
din cauza invidiei Prințului Arătărilor pentru Creatorul Regal de Coșmaruri.
Trădare!
Nu!
Urăsc noile generații
care iubesc și se dau drept oameni!
Să oprim nebunia asta!
Să luăm ce ne aparține!
Moarte regelui și reginei,
prințului și omenirii!
Da!
- Cred că e o criză. - Mă tem că e prea târziu.
- Ce vom face? Aș vrea să știu - Topus Terrentus va dispărea
E timpul să acționăm, să ne alegem soarta
Fără oblăduirea Familiei Regale
Am decis să complotez Fiindcă regatul e-n pericol
La fel și dreptul nostru strămoșesc
Să salvăm Topus Terrentus
Să facem un pact pentru specia noastră
El ne-a trădat deja
Și ne va distruge pe toți
- Cine? - Cine?
Prințul Arătărilor!
Pe oameni îi iubește Vrea să ne înlocuiască
Tot ce-am realizat Din cauza lui va dispărea
Deja ne-a trădat
Și tărâmul ni-l va distruge
Deja ne-a trădat
Și pe toți ne va distruge
Cine?
Prințul Arătărilor!
Bărbați și femei, ființe ale existenței
Care nu-și înțeleg locul
Se cred tare vitali în lumea lor banală
Deja ne-a trădat
În visele lui ne va închide îndat'
Deja ne-a trădat
Și să ne închidă va-ncerca!
Cine?
Prințul Arătărilor!
Din cauza regelui fost-am izgoniți
Fără tron sau lege Clanurile s-au unit
Deja ne-a trădat
Tradițiile ni le va distruge
Deja ne-a trădat
Și va vrea să ne reducă la tăcere
Cine?
Prințul Arătărilor!
E timpul să acționăm! Pe rege și regină să-i capturăm!
Și să lăsăm pe altcineva
Să ne conducă acum!
Ce ziceți? Sunteți cu mine?
Da!
Această rebeliune s-o oprim!
Vă rog, judicioși cu toții să fim
Despre trădare vorbiți
- Acționați cu onoare! - În sfârșit!
El caută o soluție
Să ne salveze realitatea
Caută o soluție
Să ne ajute să prosperăm
- Cine? - Cine?
Prințul Arătărilor!
Lăsați-l, trădătorilor!
Deja ne-a trădat
Și ne va distruge pe toți
Cine?
Prințul Arătărilor!
- Să-i detronăm pe rege și regină! - Da!
Am mai fost aici
Închisă într-o celulă
Am mai fost aici
Orbită de speranță
Deja m-a trădat
Neloial! Nu bănuiam defel
Deja m-a trădat!
Mi-a zis că pot avea încredere în el!
Cine?
Prințul Arătărilor!
Calmați-vă, regatul nostru va renaște
E doar o schimbare de direcție
Povești care vor deveni realitate
Ea pe hârtie le va așterne
El are altă variantă
Să ne salveze realitatea
El are altă variantă
Să ne ajute să prosperăm
Cine?
Prințul Arătărilor!
Tărâmul meu e în criză
Părinții mei sunt bolnavi
Iar Frankelda mă urăște
De asta eu sunt vinovat
Eu sunt trădătorul
O dezamăgire!
Eu sunt trădătorul
Sunt singurul vinovat!
Cine ești tu?
Prințul Arătărilor!
Să salvăm Topus Terrentus!
Pentru specia noastră să facem un pact
El ne-a trădat deja
Și regatul ni-l va distruge
El ne-a trădat deja
Pe toți ne va distruge
Cine?
Prințul Arătărilor!
Pentru adevăr și ficțiune!
Trăiască regele și regina!
Atacați!
Atenție!
Nu! Yalabus!
Prindeți-i pe conspiratori!
Haideți!
Nu!
Nu priviți în ochiul ei!
Aduceți-l încoace!
Tecotieni, ați jurat să vă apărați regele și regina!
Vei asculta poruncile lui Procustes!
Așa voi face, doamnă Sirenă!
Victorie!
Urmați-mă, șefi înfricoșători!
E timpul ca lucrurile să se schimbe pentru totdeauna.
- Mythelitas, te implor! - Tăcere!
Opriți-vă! Vă rog, stați!
Luați-mă pe mine și lăsați-o în pace! Nu!
Mi-ai forțat mâna.
Cântă povestea asta!
Capodopera mea!
O poveste despre talentata Totolina,
care explică originea ei remarcabilă pe tărâmul oamenilor.
Mă simt vie!
Draga mea…
Nu înțeleg cum alege.
Miracol binecuvântat!
E ceea ce așteptam de atâta timp!
Dar nu putem lăsa vrăjitoarea să treacă înaintea noastră!
O ființă impură ca tine nu merită să treacă înaintea mea!
Te blestem, Aluxastli!
În sfârșit, faci ceva bine. Acum scrie despre mine!
Despre tine? Eu sunt mai înfricoșătoare!
Scrie despre mine, rege Procustes!
Trebuia să ne înscriem pe o listă?
Nu știu, dar i-am putea mânca pe ceilalți.
Prima poveste trebuie să fie despre mine.
Când vrei tu, Ficturo!
Acum!
Scapă!
Veniți aici!
Nu.
Calmați-vă, prieteni!
Voi scrie coșmaruri pentru toți și vom trece toți deodată!
Oamenii vor primi în sfârșit ce merită!
Am nevoie doar de puțin timp.
- La naiba, Procustes! - Mereu e la fel.
Nu se poate!
De ce îți bați joc de timpul meu?
Francisca!
Francisca, ești aici?
Francisca!
Francisca, te rog!
- Trăiești! - Nu s-a întors.
O să fie bine.
Nu mă las până nu te aduc înapoi.
Frankelda!
Scoateți-mă de aici!
Vă rog, ajutați-mă!
Herneval?
Credeam că fac cum e mai bine pentru tine, dar mă gândeam doar la mine. Am greșit.
Știu că nu înseamnă mult, dar îmi pare rău.
Important e că ești în siguranță.
- Să revenim pe tărâmul tău, Frankelda! - Dar regatul tău… părinții tăi!
Nu trebuie să suferi pentru asta. O să repar greșelile pe rând.
Nu, trebuie să-ți salvăm părinții.
- Dar, Frankelda… - Nu, Herneval, vreau să-i ajut.
Vreau să te ajut pe tine.
Și știu că pot. Am o idee care va da roade.
Mulțumesc, Frankelda, dar nu mai știu ce să cred.
Toate planurile mele au dat greș.
- Mă tem. - Nu!
Eu nu mă tem!
În plus, trebuie să-l prind pe Procustes.
Uneori, urăsc realitatea, dar ficțiunea n-ar exista fără ea.
Dacă bariera dintre tărâmuri ar dispărea, totul ar deveni banal.
Nu ar mai exista imaginație, fascinație sau mirare!
Și unde vrei să-l închizi?
Nu există loc mai puternic decât imaginația mea.
Cum? Ai grijă, Frankelda! Nu-l subestima pe Procustes, ca mine!
Toate temerile mele sunt acolo. E loc pentru încă una.
Nu! E prea periculos! N-o să reușești!
Procustes te va obliga să-mi trimiți alt coșmar
ca să-mi fure poveștile.
Când va face asta,
tot ce trebuie să faci e să-mi trimiți un coșmar scris de mine.
Ai încredere în mine!
Bine.
„A fost odată un băiat pe nume Pepito.” Da, asta e!
„A fost hipnotizat de Sirenă
și a apărut la școală fără pantaloni.”
Oare merge? Da, sigur.
V-am spus că scrierile nu merg așa.
Trădătorii nu au ce căuta în Topus Terrentus!
Regele și regina sunt răniți. Trebuie să…
Ceimut!
- Prințe! - Nu!
Salvează-ți părinții! Salvează Topus Terrentus!
Îmi pare rău.
Mythelitas!
Mythelitas, ce faci?
Dacă mișcă vreunul dintre voi, s-a zis cu regele și regina!
Nu mă joc!
Stai, Procustes! Fac tot ce vrei.
O să coopereze prietena ta?
Cum să furi poveștile unui om?
Ești jalnic!
Trimiteți-i coșmarul ăsta,
în care va trăi până va scrie toate poveștile de care am nevoie.
Sunt sigur că imaginația ei va fi stimulată de evenimentele recente.
Apoi mai vedem dacă vă eliberez. Depinde de ce faceți, desigur.
„Poate părea povestea unei fete naive
care ar face orice ca să scape de realitate, dar nu e așa.”
Ce-i asta?
„Aceasta e povestea unei scriitoare care și-a înfruntat temerile
și a decis să-și scrie propria poveste!
Creatorul de Coșmaruri credea că o prinsese pe biata fată
în cel mai rău coșmar, dar ea îl prinsese pe el.”
Nu asta am scris!
„Era atât de învechit și inutil,
încât s-a transformat în propria lui casă veche.
Și, înainte să aibă parte de odihna veșnică,
a descoperit că i se împlinise cel mai mare coșmar.
Fusese înlocuit. Existența lui nu avea rost.
A intrat în istorie drept cea mai mediocră arătare.
Era doar o amintire a unei glorii de demult.”
A mers!
Nu e povestea pe care am scris-o eu!
Ajutor!
Procustes schimbă visul.
Nu!
Frankelda!
Ia mâna de pe ea! E porunca lui Procustes!
Te rog, are nevoie de ajutor. Frankelda, întoarce-te!
Am zis să iei mâna de pe ea!
Ce mi s-a întâmplat?
Frankelda…
Frankelda, e povestea ta, nu a lui!
Crezi că ești singură aici
Că nopțile sunt ale tale
Dar, într-un coșmar
Nu încerca să ghicești totul!
Tușul meu ne privește
Ochii mei te scriu
În umbre te ascunzi
În pagini te găsesc
Și nu-i atât de groaznic
Când citești, locuiești în ocult
Acest tuș invizibil
Care trăiește fără să trăiască
Un autor care e
O arătare!
Limba ta nu-mi mai poate face rău!
Ce ascuțite sunt cuvintele tale!
Frankelda!
Dormi!
Câștigați runda asta,
dar nu voi rămâne aici singur.
Trebuie să găsim o cale de ieșire!
Iartă-mă, Frankelda, am dat greș din nou!
Herneval, ce-i cu tine? E doar un vis, nu poți fi rănit!
Nu aici.
Am fost rănit în palat înainte să vin după tine.
Cum? Nu!
Nu!
E vina mea.
Nu e vina ta. Mi-ai salvat părinții.
Numai tu contezi pentru mine.
Trebuie să găsești o cale de ieșire. O să scapi.
Povestea noastră e prima pe care am scris-o.
Datorită ție, am cunoscut locul pe care visam să-l vizitez.
Datorită ție, m-am cunoscut pe mine.
Povestea noastră nu poate muri, fiindcă poveștile sunt nemuritoare.
Tu trăiești aici.
Nu e un vis. Trezește-te!
Nu!
Am crezut că e un coșmar.
Te rog!
Trezește-te, te rog! Trezește-te, Herneval, te rog!
Nu v-ați dus. Întoarceți-vă!
Viața nu v-a părăsit încă.
Doamnă Coiot!
Știam că nu ne veți trăda.
Nu!
Fiul meu!
Doamnă Coiot, vă rog! Puteți face ceva pentru ei?
Prințul zboară singur acum. Nu mai e nimic de făcut.
Majestățile Voastre, nu pot trăi cu această dezonoare.
Vă cer să fiu pedepsit
cu prețul vieții.
Nu, Mythelitas.
Deși porți o povară grea, vina nu a fost a ta.
Ne ești ca un fiu.
Nu știm unde i-a dus Ceimut pe trădători,
dar trebuie să ne asigurăm că nu mai pot face rău.
Găsește-i și adu-i aici!
Ai grijă, Mythelitas!
Un mare război între Cele Șapte Clanuri e pe cale să înceapă.
Jur pe prințul Herneval
că n-am să am odihnă până nu va cădea ultimul trădător!
Tecotieni!
Pentru Prințul Arătărilor!
Mulțumesc, Frankelda.
Știu că nu asta ți-ai dorit.
Dar toți oamenii îți vor afla poveștile.
Te rog, întoarce-te!
Sunt
în viață!
Unde ești?
Frankelda, unde ești?
Bună!
Cine ești?
Cine crezi?
Nu-mi vine să cred! Ești…
Sunt…
Tu ești… adevărul!
- Și ficțiunea. - Existăm!
Cât timp ne spui povestea, vom exista!
Herneval, te iubesc! Te iubesc!
Și eu te iubesc, Frankelda.
Nu mă deranjează forma asta cât timp pot petrece o veșnicie cu tine.
Stai, cum? O veșnicie, așa?
- Depinde de tine. - De mine?
- Depinde de mine, după tot ce-am trăit? - Tu ești scriitoarea.
Scriitoarea unei povești triste.
- Asta crezi? - Da!
Dar tristețea poate avea nuanțe diferite.
O sută de autori pot descrie aceeași întâmplare
și pot crea o sută de povești diferite.
Așa se termină povestea ta, Frankelda?
N-o să las povestea noastră să se termine așa!
Nu contează cât de amară e situația mea sau cât de mult a îndurat sufletul meu,
fiindcă sunt stăpâna destinului meu!
Îmi scriu propria viață!
Scrie-mă!
- Să mai trăim o dată! - Da!
„Aceasta e povestea a două tărâmuri atât de diferite,
încât s-ar putea asemăna.
Două tărâmuri care nu există pentru conștiințele amorțite.
Două tărâmuri vizibile doar pentru cei care își explorează creativitatea,
ghidați de intuiție.”
EU SUNT FRANKELDA
Ambele tărâmuri sunt aievea, iar condeiul meu le leagă.
Sufletul meu e cerneală și, câtă vreme scriu,
nu voi înceta să trăiesc.
Tu legi cuvinte
Povești în pânze de păianjen
Acestea-s viețile pe care le țeși
Săruturi și lacrimi
Reînvie în poveștile tale
În cerneala ta avem încredere
Ce cauți?
Faimă ieftină?
Să mulțumești
Și să fii special?
Sufletul tău e cerneală
Ai grijă, scrie doar pentru tine!
Sufletul tău e cerneală
Ai grijă, să nu ajungi captivă!
Pe hârtie, nu mori niciodată
Te transformi în speranță
Protector al spiritelor pierdute
Ce cauți?
Faimă ieftină?
Să fii pe plac
Și să fii special?
Sufletul tău e cerneală
Ai grijă, scrie doar pentru tine
Sufletul tău e cerneală
Ai grijă, să nu ajungi captiv
Subtitrarea: Adrian Oprea