Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Сни та кошмари йдуть рука в руку.
Що уявляєш ти, те уявляє тебе.
РЕАЛЬ-ДЕЛЬ-МОНТЕ, МЕКСИКА 1866
ПРИНЦ
Мамо, я хочу побувати в їхньому світі!
Ти вже там!
Коли ти пишеш чи малюєш, твоя душа — чорнило.
Саме так вони існують.
Стають такими справжніми, як ти.
Гадаєш, вони мене бачать?
Мамо!
Допоможіть!
Мамо!
Допоможіть! Бабусю, допоможи!
Мамо! Рятуйте!
Франсіско, облиш те все. Допоможи мені.
МАРІЯ КОНЧІТА ПАРЕДЕС ДІОСДАДО ЛЮБА МАТИ Й ДРУЖИНА
Мені дуже шкода, Франсіско.
-Франсіско! Повернися! -О ні!
Допоможіть мені, будь ласка, знайти онуку!
Франсіско!
Де ти, мала негіднице?
-Франсіско, де ти? -«Принц…
готовий був на все, щоб урятувати батьків
і всіх, кого він любив».
Дівчинка тут, пані.
Ой, Франсіско!
Як ти смієш так з нами?
Франсіско? Сонце ось-ось зійде.
У східному крилі все чисто.
Зрозумів.
ТОПУС ТЕРРЕНТУС СВІТ ЖАХІВ
Фабуладоро, ти мене налякала!
Ходи зі мною.
Усе в порядку, пане.
«Принц відчув незбагненне бажання дізнатися більше.
Він вирішив прислухатися до інстинкту,
довірившись інтуїції та загадковому голосу, що кликав його.
Його пойняв неспокій, але не страх.
Він відчував щось дивне,
бо гадав, що йде назустріч долі.
Він ліз вище й вище,
шукав виходу зі свого страшелезного світу,
а голос, що його кликав, ставав дедалі живішим.
Він здивувався, коли опинився в чудернацькому місці,
де ніколи не бував раніше.
Він страшенно збентежився.
У нього заболів животик.
Навколо нього було безліч незнайомців.
То був новий світ».
Новий світ!
У неї трохи не всі вдома. Тобі так не здається, друже?
Що? Трохи? Та це жах, друже.
Вона просто хоче уваги.
Правда. Бідолашка.
Ні!
Я в захваті.
Мій батько видає важливі книжки.
Може, йому колись сподобаються твої оповідання.
-Мене звати… -Дуже смішно!
Чому ви всі такі злі до мене?
Франсіско! Мала негіднице!
Бабусю, там якесь страхіття!
Ой, дівчино, що ти там робиш?
Отець Косме розповів мені, що ти не повернулася після перерви
і що ти всіх тільки лякаєш.
Бабусю, там в агаві щось є!
Пробачте!
Нічого там нема.
Чого ти така? Не хочеш бути такою, як однокласниці?
Так хоч якась подруга була б.
Ти відьма!
Як ти мене назвала?
Негідниця мала!
Вибачте, але ви не повірите, що сталося.
Я міцно спав і…
-Усе добре, любий? -Так, мамо, все гаразд.
Верітено.
-Кохана. -Годі, мамо.
Якщо ти так його обійматимеш, він подумає, що вчинив правильно.
Трохи пообіймаю, а тоді він у мене довіку сидітиме вдома.
Що?
-Фіктуро! -Тату!
Тобі недобре?
Цей король і його нікчемна родина доведуть нас до загибелі.
Ти маєш зважати на наслідки своїх дій.
Колись тебе захищати буде нікому.
Зі мною все добре,
і я відкрив дещо неймовірне.
Гадаю, за допомогою Павукарфи можна мандрувати.
А ще я вам розповім…
Ні, Ерневаліто!
Ти маєш зрозуміти, що ти зробив дещо дуже небезпечне.
Ти мусиш бути обережнішим.
Між двома світами існує рівновага,
і наш обов'язок — боронити її.
Давно вже ніхто нікуди не переходив, і так воно на краще.
Пообіцяй, що нікому не розповіси про своє відкриття.
Добре, вибачте.
Також ти пошкодив найважливіше знаряддя нашого виду —
Павукарфу.
Ти маєш берегти її, бо колись ти на ній гратимеш
і таким чином впливатимеш на людську підсвідомість.
Це наш дар.
Його маємо лише ми — королівська родина.
Фіктуро, пора розповісти йому.
Що? Верітено, ти при своєму глузді?
-Він ще надто малий, щоб збагнути. -Що?
Я вже не маленький!
Я хочу знати, що по той бік.
Там була дівчинка, осяяна світлом.
Я не розумію. До мене промовляв голос.
Чи вона говорила про мене? Звідки вона мене знає?
Вона сказала, що я принц. Звідки вона знає?
Я не розумію.
Як вона про мене стільки знає?
Голос ніби знайомий, але я не знаю, хто вона.
Ви знаєте, що це все значить?
Вгамуйсь
Історія наша — це людства історія
Вони оповідають, а тоді…
Вигадка стає дійсністю
Вони лякаються вві сні
Ти — правда
Ти — вигадка
Диво єдності
Парадокс, живий у тобі
На папері
Вигадки частіш плетуться
-Нитками правди -Вигадка
І сни минулих літ
Що без облуди розкривають правду
Ти — правда
Ти — вигадка
Диво єдності
Парадокс, живий у тобі
Ми живемо у світі людських страхів.
Ми — думки, що їх лякають.
Ми — думки?
Тобто ми не існуємо?
Тобі здається, що ти не існуєш?
-Ти — сон -Ти — правда
-Ти — слово -Ти — вигадка
-Ти — правда -Ти — сон
-Ти — вигадка -Ти — слово
А єдиної істини просто нема
Ти — справжній
Фіктуро!
-Я тут. -Що це було?
-Не хвилюйся. -До тронної зали!
Ваші Величності, вам допомогти?
Дякую, капітане Мітелітасе. На жаль, королю вже не допомогти.
Даруйте, що турбую, але Королівський Кошмарописець
просить вашої негайної аудієнції.
Тату!
Запросити його?
Немає часу на ці формальності.
Вони
обурливі!
Годі!
Стій.
Ваша Величносте!
Сталася жахлива, руйнівна і скандальна флуктуація між двома світами!
Капітане.
Заради всіх тіней!
У вас кепський вигляд.
Може, пора переглянути пропозицію, яку я…
Прокустесе, зараз не час.
-Відведіть Ерневаля до його покою. -Що?
Принце, підете зі мною?
Тримай, тату.
-А… -Послухай мене, синку.
Стривай, Прокустесе.
Так, Ваша Високосте?
Що з моїми батьками?
Що ж, розумієте,
на плечах короля й королеви лежить важкий тягар.
Наш вид втрачає силу, міць і вплив
через тих нікчемних людиськ.
Ваші батьки першими відчули це на собі.
Я цього не допущу! Я допоможу їм!
Якби ж ви тільки могли. Та боюся, вам це не під силу.
Коли їх не стане, ми з вами працюватимемо разом.
Я поділюся своїми шедеврами,
і ви пошлете їх людям у вигляді кошмарів.
На жаль, ми живемо з ласки цих простих і неотесаних істот.
Ні! Я не хочу залежати від людей!
От якби ми могли перейти у Світ Життя,
отоді була б інша історія.
Чуєш… А хтось може туди перейти?
На початку, давним-давно,
страх самого страху набув форми,
і народилася величезна, перната павучиха,
Енкара Пишна.
Енкара зрозуміла, що її життя пов'язане зі страхом,
який вона навіює на людей.
За допомогою Павукарфи вона перейшла до людей і поневолила їх.
Довідливий Сеймут став на бік людей
і викликав Енкару на бій.
Але Енкара спіймала Сеймута і проковтнула.
Своїми іклами та колючками
Сеймут роздер Енкарі горло і втік.
Енкара померла.
А з її решток народилися два нові види.
Із пір'я…
текотійці, як я!
Саме так!
А з павутиння Енкари народилися арадітійці, як я.
Але тепер нам бракує сил, щоб матеріалізуватися у Світі Життя.
Але ж я щойно…
Що ти кажеш?
Я щойно згадав, що хочу спати.
Авжеж, Ваша Високосте!
Який я телепень, що турбую вас дорослими клопотами.
Від щирого серця прошу мені пробачити.
Нехай вам присняться найсолодші кошмари.
Дякую.
Лагодити шкарпетки — наймарудніша справа! Фе!
Не скигли, Франсіско Імельдо.
Такий наш жіночий обов'язок.
Я хочу стати письменницею!
Напишу про істоту, яку вчора бачила!
Ой, дівчино! Який жах!
Атож! Я бачила жах!
Досить цих нісенітниць!
У тебе багата уява, але нічого, переростеш.
Вони навіть згадали про перехід у Світ Життя.
Два світи мають лишатися розділеними.
Чому вони не розуміють, що без цієї рівноваги
ми просто не існуватимемо?
Я розумію, але вони слухають Прокустеса.
Знаю, він тобі служить цілу еру,
та чи не думав ти позбутися його?
Ні.
Оголошення йому війни лише погіршить становище.
Його здатність Кошмарописця
мандрувати у власній свідомості стала небезпечною.
Я волію пильнувати його.
О, мій дорогий Сеймуте,
я знаю, який це ризик — принести мені цю звістку.
Ти справжній друг. Я поміркую, що робити.
Але не зволікай, Фіктуро.
Вожді непокояться.
Вони не сидітимуть склавши руки, поки їхні клани зникають.
Дякую тобі за поради, старий друже.
Топус Террентус у небезпеці.
МИНУЛО 10 РОКІВ
Дякую, що склав компанію, Мітелітасе.
-Я хотів розвіятися. -Я до ваших послуг.
Наш світ мене турбує. Я більше нічого не можу вдіяти.
Не моя це справа, принце,
та чи читали ви останні історії Королівського Кошмарописця?
Принце Ерневалю! Чому королівська родина нас кинула?
Чому ви не рятуєте нас від загибелі?
Хай живе Прокустес!
Єдиний шляхтич, що справді про нас дбає!
Ні! Будь ласка, ні!
Ми всі поволі зникнемо.
Що мені робити?
Ні!
Нам потрібні зміни.
Ні! Мої оповідання!
Я ж казала, що дівчатка письменницями не бувають.
Ось і настав цей день, мої жахи.
Нарешті світ про вас дізнається.
ОПОВІДАННЯ ЖАХІВ
Будь ласка, Ваша Величносте, я мушу наполягти ще раз.
Фіктуро, ні.
Якби ви дозволили,
я міг би зробити так, щоб наймудріші жахи
знайшли спосіб переправитися.
Ваш королівський обов'язок — урятувати нас від…
Годі, Прокустесе, залиш нас.
Вартові, проведіть Прокустеса до виходу.
Так, пане.
Він пішов, тату.
Дякую, сину.
Мамо.
Привіт, мій любий синочку.
Ой, який ти худий. Ти добре їси?
Мамо, у мене все добре. Ви як?
-Тобі зле? -Ні.
Тягни їх сюди.
Мені треба трішки кошмарів, синку. Нічого страшного.
КЛАСИЧНІ ЖАХИ, ТОМ XIII ПРОКУСТЕС
Гаразд.
Прокустес роками обіцяє «шедевр» — і досі нічого.
Подивимося…
Тепер кошмари вже не ті, що колись.
Мамо!
Не хвилюйся.
Головне, щоб ти був здоровий.
Як ти можеш таке казати?
Ми з матір'ю зробили все, що могли.
Якби ж ми мали більше часу й сил…
Настав час
тобі взяти у свої руки Топус Террентус.
Це нісенітниця!
Не недооцінюй Прокустеса.
Кожне твоє рішення матиме неосяжні наслідки.
Прокустесе!
Ваша Високосте!
Я саме поринув у свою щоденну творчість.
Не схоже на те.
Вам того не зрозуміти,
але найважливіше для письменника — мати вільний час,
час на відпочинок та інші справи.
Про це я й хочу поговорити. Мої батьки дуже хворі.
Річ у тім, що в наші дні важко залишатися здоровим…
Гадаю, річ у твоїх історіях.
Людей більше не лякають твої кошмари.
Тоді проблема в них!
Винна завжди публіка!
Я хочу запросити письменницю, людину.
Блюзнірство! Божевілля!
Не може бути двох Королівських Кошмарописців!
Як сюди перейде людина?
Я міркував про це і, здається, придумав.
Настав час змін.
Я саме дописую новий шедевр!
Трішки терпіння, юний принце, і ви побачите силу моїх кошмарів.
Моє терпіння вичерпалося.
Франсіско.
Привіт.
Августо! А я саме йшла в редакцію до твого батька.
Так, знаю. Я хотів побажати удачі.
Вона тобі не потрібна, звісно.
Просто мій батько вміє часом знеохотити,
але у тебе все буде добре.
Що ж, піду, а там видно буде?
Так, звісно.
Гаразд, бувай.
Бувай.
Хоч як там буде, твої оповідання…
дивовижні. Були і є.
Панно Франсіско Імельдо,
такій дамі, як ви, не слід писати таких жахливих оповідань.
Не ганьбіть своє добре ім'я.
А ви хоч читали їх?
Я не хочу витрачати час на читання цього непотребу.
Мистецтво і література мають відтворювати нашу дійсність,
а не створювати нову.
Зажди.
Ти мала рацію, бабусю.
Я здаюся!
ФРАНСІСКА ІМЕЛЬДА
ФРАНКЕЛЬДА
Якщо Франсіска Імельда не зуміла,
Франкельда обов'язково зуміє.
Я стану найкращою авторкою фентезі та жахів!
Даруй, Франсіско. Я тебе злякав?
Ми вже зустрічалися.
Авжеж, у дитинстві.
Це ти!
Так, я читав усі твої оповідання.
Шедеври.
Я Ерневаль, принц жахів,
так-бо ти назвала наш вид.
-Але… -Хоч ми й ховаємося,
тобі чудово вдалося передати нашу сутність.
От я й прийшов, бо мені потрібна твоя допомога.
Моя допомога?
Але ж ти не існуєш.
Я не існую?
Що реальне, а що ні?
Ми живемо в іншому вимірі, куди ти зазираєш, коли пишеш.
Тепер у вас є логічні пояснення
на кожне жахіття, яке ми вам посилаємо.
То це ви створюєте наші кошмари?
Так, Королівський Кошмарописець.
Ми всі покладаємося на його «хист», але його час минув.
Він пише саму банальщину.
Може, якби в нас були ліпші історії…
А мені що з того?
Не бійся. Я твій шанувальник. Я нізащо не скривдив би тебе.
Нам просто треба краще розуміти людей.
Чого ви боїтеся нині?
Самих себе.
Цікаво. Будь ласка, допоможи нам.
Ні.
Гаразд! Як ми туди потрапимо?
Піти туди може лише твоя свідомість.
Що? Але як я…
Я тобі допоможу.
Чекай…
Ти маєш розслабитися.
Може, прочитаєш мені свій останній вірш?
Гадаєш, ми самі
І ніч належить нам
Але в наших кошмарах
Розкрито геть не все
Бачить нас чорнило
Очі тебе пишуть
Живуть вони у тінях
Ховаються на сторінках
Це не так і страшно
Коли читаєш, входиш у потаємне
Невидиме чорнило
Живе і неживе
Автор, що є…
Жахом.
Ходи зі мною, Франсіско.
Я не Франсіска.
Я — Франкельда!
Людина?
Так мене ще ніколи не принижували.
Ні мене, ні Сімох Кланів.
Може, ваш задум не такий поганий, мій маленький любий принце.
Лишилося недовго, моя богине.
Усі Сім Кланів на підході.
Клан Магії — присутній.
Алуcастлі!
А ось Дубіум і Тімет із Клану Душі.
Сеймут із Клану Первісних.
Пані Сирено з Клану Глибин, дякую, що завітали.
Кровопивця з Клану Темряви зі своїм… цапом.
О, пані Койот із Клану Смерті
вшанувала нас своєю присутністю. Як чудово!
Зміна потоку життя призведе до катастрофи!
Мене викликали на термінову зустріч,
щоб обговорити долю Світу Жахів!
Так сказано в дуже важливому повідомленні.
Прибув дон Коко.
Не уявляю, що ж тут таке сталося,
щоб я скасовував усі свої плани.
Негайно поясни, Королівський Кошмарописцю!
Авжеж, доне Коко з Клану Злодійства.
Для мене надзвичайно велика честь
стояти перед славетними й зловісними вождями Семи Кланів.
Ми маємо вирішити долю нашого любого Топусу Террентусу.
Яке божевілля!
Спершу король і королева,
а слідом за ними й ми!
Мало-помалу настане наш кінець.
Ми маємо довіряти Їхнім Величностям.
Без них цього світу не було б.
Виявіть пошану і поговоріть з ними особисто.
Гадаю, я знаю, що робити.
Я зібрав вас, мої жорстокі колеги,
бо здійснив небувале відкриття.
Я став свідком дечого надзвичайного.
Усіма своїми очима я бачив, як принц Ерневаль
перейшов через портал у Світ Життя.
-О ні! Як? -Не може бути!
-Що? -Справді?
Хтось мав би постійно думати про нього.
І це підтверджує моє припущення,
яке король і королева гнівно відкидали
і навіть висміювали безліч разів.
Але я більше не мовчатиму!
Адже я можу врятувати вас і ваші клани.
Якби ми якось змогли вдертися у Світ Життя…
Інакше ніяк!
Тому я насмілюся просити вашої підтримки,
щоб захопити цей світ
і розпочати нарешті нову еру!
Так!
Ти хочеш засліпити нас своєю невідь-якою мудрістю,
щоб ми не бачили очевидного?
Атож!
Може, всі біди цього світу
від оповідань Королівського Кошмарописця?
Як ми взагалі можемо думати про перехід,
якщо ми для людей стаємо все менш актуальними?
Нарешті хтось це сказав.
Що ти написав останнім часом, Прокустесе?
Покажи нам свої кошмари!
Як ви смієте сумніватися в мені?
Ніхто не вміє писати так, як я!
Мій талант драматурга винятковий!
Моя проза пречудова, як і мої вірші!
Мої оповідання…
Банальні!
То покажи, чого ти вартий. Дай нам свої останні твори.
Гаразд!
Я покажу вам свій останній шедевр,
і ви побачите, що не я винуватець
цього ганебного становища.
Вигадка знищить дійсність.
Гадаю, ви добре поладнаєте.
Іди сюди!
Де ми?
Це мій дім.
А він справжній чи вигаданий? Скільки є різновидів жахів?
Жах і страхіття — це те саме?
Скільки живе жах? Скільки минуло часу?
Тут час плине інакше.
Як саме? Одна година тут — це скільки?
Неможливо збагнути Світ Жахів
за допомогою логіки Світу Життя.
Тут…
Що це?
Таємницю, драму й жах
Створив автор у словах
Плеканий уяви квіт
Тебе вітає власний світ!
Тут я вже колись була
Твоя майстерність і чуття
Основа творчого буття
Покажи усім цей світ
Де фантазії політ
Тут я вже колись була
Це сон, написаний чорнилом
Тут я вже колись була
Пригадую, хоч невиразно
Цілий новий світ
Вигадувати й відкривати
Я поріг переступила
Дивовижний світ відкрила
Реальніший, ніж справжній
Тут я вже колись була
Подумаєш — і бачиш уявки
Хто знає, може, й навпаки
Коли пишеш, уявляєш
Знову до нас потрапляєш
-Це моє королівство -Тут я вже колись була
-Віднині це твій дім -Це сон, написаний чорнилом
-Тут я вже колись була -Це моє королівство
-Тут можеш мріяти -Пригадую, хоч невиразно
Цілий новий світ
Вигадувати й відкривати
-Тебе вітає власний світ -Я поріг переступила
-Де фантазії політ -Дивовижний світ відкрила
-Знову до нас потрапляєш -Реальніший, ніж справжній
-Тут я вже колись була -Віднині це твій дім
Ласкаво просимо до Топусу Террентусу — Світу Жахів.
Дякую!
Гайда.
Нумо!
Вперед!
Ого!
Франкельдо, познайомся з моїми батьками.
Для мене це велика честь.
Ласкаво просимо, дитино.
Дуже дякую.
Браво! Неймовірно обдарована письменниця-людина нарешті прибула!
«Обдарована»?
Так!
У принца тільки й мови, що про тебе.
Франкельдо, це Прокустес.
Єдиний Королівський Кошмарописець до твоїх послуг.
Дуже приємно.
Мені страшенно кортить почитати твої оповідання.
Звісно! Ось вони. Сподіваюся, вам сподобається.
Так, я можу взяти їх і…
Прокустесе! Ліпше читай тут.
Так Франкельда побачить, як ти на них реагуватимеш. Так.
Ваша Високосте.
…сказав Коко з цілковитою певністю…
…пристрасть до музики?
Бліда тінь минулої майстерності…
Кінець.
Скажи мені.
Що?
Що тебе спонукає писати?
Ну, бажання втекти від реальності.
Я пишу краще, коли даю волю почуттям.
Розумію.
Добре, то… як вам?
Ну, непогано. Загалом непогано.
Не щось особливе, правда ж?
Адже деякі оповідання прісні, нудні, пересічні.
О ні, ні! Не ображайся.
Дуже непогана робота як для…
новачка.
Але важливо не піддатися ілюзорній манії величі,
адже ти тільки починаєш.
Якщо ти не проти, я міг би порадити дещо з того,
що засвоїв упродовж довжелезної кар'єри.
Так, дуже дякую.
Гадаю, тобі бракує структури.
Мотивація персонажів часто незрозуміла.
Знаєш що? Я подарую тобі «Посібник із похмурого письма»,
мою власну працю,
де я крок за кроком розтлумачую, як правильно писати.
Звісно.
Дякую.
Гаразд, може, зробимо перерву?
Потім поговоримо, Прокустесе.
Авжеж, Ваша Високосте, не дочекаюся.
Стривайте!
Книжку, будь ласка.
Заходь.
У дитинстві я тут проводив багато часу.
У всіх цих книжках — література та історія жахів.
Дивовижно.
Я в захваті!
Можеш оселитися тут.
Я скоро маю повернутися. Дякую.
Прокустес заздрить.
Звідки мені знати, чи ти щирий?
Коли я читаю твої оповідання, я не Ерневаль.
Я один із сотень твоїх персонажів.
А коли я їх не читаю, я думаю лише про…
Про твої оповідання.
Я хочу тобі довіряти, але…
-Чи можу? -Так.
І, будь ласка, ніколи не сумнівайся у своєму таланті.
ЖИЛА СОБІ КОЛИСЬ…
«Ні, нізащо. Я не випущу тебе звідси».
Неймовірно.
Слухай, я маю тобі дещо сказати.
Цей світ такий захопливий!
-Франкельдо. -У мене стільки ідей!
Допоможи мені.
Не знаю, чи можу я якось допомогти.
Більше, ніж ти думаєш, повір.
Навіть не знаю, як це сказати.
Може, я трохи кваплюсь, знаю, але…
немає часу.
Ми всі зникнемо, якщо нічого не зробимо.
Я маю на увазі… Річ у тім…
Я хотів спитати, чи не стала б ти…
Королівською Кошмарописицею.
Лишитися тут?
Знаю, це занадто, але я думаю, може, так було б добре…
очевидно, всім нам, але…
також і тобі.
Не думаю, що я впораюся.
Упораєшся, і я тобі це доведу.
Позич мені свою книжку, щоб мої батьки створили нові кошмари.
Я певен, що твої оповідання оживлять Топус Террентус.
Щоб твої батьки прочитали мої оповідання?
Будь ласка, вони потрібні нам. Довірся мені.
-Довіряюся тобі. -Який чудовий день, щоб увійти в історію!
Історія пам'ятатиме цей день,
коли письменники відкинули своє его,
щоб урятувати Топус Террентус.
Що відбувається?
Що?
Принц не розповів тобі, що він пообіцяв зробити?
Ні.
Ми домовилися, що він візьме у тебе книжку,
а я підправлю твої оповідання.
-Ерневаль геній! -Це не… Франке…
Усі твої люди дізнаються наші історії.
-Ти будеш помічницею у найвеличнішого… -Припини!
… автора всіх часів! У мене!
-Як ти міг? -Франкельдо, ти не так…
Але, Ваша Високосте, ми ж про це вчора говорили.
Я з тобою ще розберуся!
Сталося жахливе непорозуміння!
Пусти мене!
Франкельдо! Ти не так зрозуміла!
Прокустес…
Прокустес тут єдиний, хто говорить чесно!
Він завжди ясно казав, яка я посередня!
Іди геть! Дай мені спокій!
-Поговоримо завтра. -Ні!
Ні! Завтра мене вже тут не буде.
Я не хочу більше знатися ані з жахами,
ані з тобою.
Ваша Високосте.
Звідки ти знав, що я тут? Іди геть!
Якщо всі об'єднаються, я певен, ми зможемо розв'язати цю проблему.
Якби вона тільки зосталася ще на день…
Тепер уже пізно.
Не пізно.
Якщо ми пошлемо вашій подрузі малесенький кошмар…
Що?
…щоб нагадати, як жахливо їй живеться у Світі Життя,
може, вона погодиться побути тут трохи довше.
Їй буде боляче.
Ні.
Добре, не дуже.
Рівно стільки, скільки треба, щоб затримати її
і запобігти загибелі ваших батьків і королівства.
Гаразд, але я сам наглядатиму за кошмаром.
Ясна річ.
Мені тільки треба написати про щось дуже конкретне з її життя.
Маєте якісь ідеї?
Напиши про її бабусю.
Пробач мені, Франкельдо.
Слухай, дитино!
Ти сидітимеш замкнена в хаті,
поки не зашиєш усіх шкарпеток!
І жодних книжок!
Може, нарешті перестанеш називати мене відьмою.
Зараз дізнаємося, як письменниця дає волю почуттям.
«Франсіска завжди вставала вдосвіта
і готувала сніданок десятьом старшим братам,
що були вже дорослими й працювали в срібних копальнях
разом із батьком, їхнім власником.
А що ночі їй було замало, то за першої-ліпшої нагоди…»
Що?
Відьма-курка? На ім'я Тотоліна? Це…
Оце добре!
Прекрасно!
Ця історія може стати віхою
в історії Топусу Террентусу, і…
вона моя!
Привіт, люба!
Франкельдо, йди до нас!
Доброго ранку, Ваші Величності.
Ви не знаєте, як мені повернутися додому?
Спершу почитай нові твори Прокустеса.
Персонажі з бажаннями, страхами, невпевненістю.
Іронія, страждання, пізнання, розвиток.
Так гарно, що аж не віриться, що їх написав Прокустес.
Ні.
Що?
Це кошмари, що мені сьогодні снилися.
Я хотіла їх записати.
Ви наслали мені сон про…
Ні, Франкельдо, ми гадки не маємо, про що ти.
Ти!
Ти. Ти!
Зрадник!
Ти мав рацію. Нам потрібні нові історії.
Тільки я підозрюю, що їх написав не той,
хто видає себе за автора. Правда ж?
Не розумію.
Що?
Ні!
Він украв їх, поки Франкельда снила!
Іди до неї.
Ми маємо виправити це!
Франкельдо!
Пробач! Я недооцінив Прокустеса, але я все виправлю.
Пробач. Я дурень.
То ми зараз здамося, так?
Ні!
Ти все вкрав!
Ти вкрав… ти вкрав мої сни!
А хіба не принцові кортить запопасти твої оповідання
за будь-яку ціну?
Так!
Ви обоє злодії!
Розумію, як ти почуваєшся.
Ох, яка трагічна історія кохання.
Твій коханий тебе зрадив, бо йому завжди було байдуже до тебе.
Він лише використовував тебе.
Замкніть її.
Як накажете, господарю.
Будеш далі писати оповідання для мене.
Ні!
Я вигадаю, як тебе змусити.
А ви
скличте Суд Жахів.
-Аякже, пане! -Як скажете.
Зараз.
Народжується новий Топус Террентус!
Вийдімо з темряви!
Її нема.
Я не хочу більше знатися ані з жахами, ані з тобою.
Завтра мене вже тут не буде.
Сподіваюся, тобі до вподоби нова домівка.
Навіть не намагайся тікати.
Це неможливо!
Тільки втомишся даремно.
Пустіть мене!
Чого ти скаржишся, Франсіско?
Даруй, Франкельдо.
Хіба ти не цього хотіла?
Інакше навіщо ти про нас писала,
дорогенька?
Ось як Прокустес
викрив зраду принца Ерневаля.
Він хотів, щоб його людина приписала собі всі історії
нашого славетного Королівського Кошмарописця.
Зрада!
А ще Ерневаль утік до Світу Життя.
Він задумав підкорити людей своєю харизмою
і використати їх, щоб знищити Сім Кланів.
Лише тоді він зможе правити обома світами!
Зрада!
Топус Террентус може зникнути
через заздрість Принца Жахів до Королівського Кошмарописця.
Зрада!
Ні!
Я ненавиджу ці нові покоління,
що кохають і гуляють собі, видаючи себе за людей!
Зупинімо це божевілля!
Візьмімо, що нам належить!
Смерть королю й королеві,
принцу
та людям!
Так!
Гадаю, настала критична мить.
Боюся, вже пізно.
-Що нам усім робити? Хотів би знати я -Топус Террентус за крок до загибелі
Діяти настав нам час Взяти долю в свої руки
Не потрібні нам монархи й Ерневаль
Влаштував змову я Бо наш світ у небезпеці
Предковічне наше право і мораль
Щоб урятувати Топус Террентус
Щоб наш вид порозумітись зміг
Він уже зрадив нас
І геть зі світу зведе
-Хто? -Хто?
Принц Жахів!
Людей він дуже любить і шанує Хоче, щоб вони замінили нас
Всі наші досягнення і надбання Незабаром знищить, близький цей час
Він уже зрадив нас
І королівство з ним пропаде
Він уже зрадив нас
І геть зі світу зведе
Хто?
Принц Жахів!
Пані та панове, ті живі істоти
Що свого місця не знають
Себе за важливих мають У звичайному світі гризоти
Він уже зрадив нас
І в своїх снах прагне нас ув'язнити
Він уже зрадив нас
А тепер хоче схопити
Хто?
Принц Жахів!
Вигнанцями стали, і винен король
Та клани єдині, і геть той контроль
Він уже зрадив нас
І звичаї наші спаплюжить
Він уже зрадив нас
І замовкнути змусить
Хто?
Принц Жахів!
Діяти настав нам час Короля мерщій схопімо
І віднині хай править нами
Інший хтось
Що скажете? Ви зі мною?
Так!
Заколот припиніть
Схаменіться, вас прошу
Зрада тут в словах дзвенить
-Майте гідність, вам кажу -Нарешті!
Він шукає щось нове
Щоб наша дійсність жила
Він шукає щось нове
Щоб ця країна цвіла
-Хто? -Хто?
Принц Жахів!
Не чіпайте його, зрадники!
Він уже зрадив нас
І геть зі світу зведе
Хто?
Принц Жахів!
-Скиньмо короля й королеву! -Так!
Тут я вже колись була
Замкнули мене в темниці
Тут я вже колись була
Засліпила мене надія
Він уже зрадив мене
Невірний! Не думала я!
Він уже зрадив мене
Сказав довіритись йому!
Хто?
Принц Жахів!
Тихіш, світ наш згодом знову оживе
Ми лиш змінимо трохи курс
Казки, що стануть правдою
Їх напише нам вона
Він має щось нове
Щоб наша дійсність жила
Він має щось нове
Щоб ця країна цвіла
Хто?
Принц Жахів!
Мій світ у скруті
Мої батьки слабують
А Франкельді я осоружний
І в цьому моя провина
Я зрадник, яка ганьба!
Я їх розчарував
Я зрадник, яка ганьба!
Відповідати мені!
Хто ти такий?
Я — Принц Жахів!
Щоб урятувати Топус Террентус
Щоб наш вид порозумітись зміг
Він уже зрадив нас
І королівство з ним пропаде
Він уже зрадив нас
І геть зі світу зведе
Хто?
Принц Жахів!
За правду і вигадку!
-Хай живуть король і королева! -Хай живуть король і королева!
Ура!
Обережно!
Ні! Ялабусе!
Схопити змовників!
Нумо!
Ні!
Не дивіться їй в око!
Давай його сюди.
Текотійці!
Ви клялися захищати короля й королеву!
Ти підкоришся Прокустесу.
Так, пані Сирено.
Перемога!
За мною, мої жахливі вожді.
Час змінити все раз і назавжди.
-Мітелітасе, будь ласка, благаю тебе! -Тихо.
Зупинись! Прошу, зупинись!
Роби зі мною, що хочеш, тільки дай їй спокій! Ні!
Ви мене до цього змусили.
Зіграйте цю історію.
Мій шедевр!
Історія про нашу талановиту Тотоліну
та її славетний вихід у світ людей.
Я почуваюся живою!
Моя люба…
Не розумію, як він вибирає.
Благословенне диво!
Те, чого ми так довго чекали!
Не можна допустити, щоб ця відьма перейшла раніше за нас!
Таке нечисте створіння, як ти, не заслуговує перейти раніше за мене!
Я проклинаю тебе, Алуcастлі!
Нарешті ти робиш щось путнє. Тепер напиши про мене!
Про тебе? Я куди страшніший!
Пишіть про мене, Ваша Величносте Прокустесе!
Треба було записуватися в чергу?
Не знаю, але можемо з'їсти інших.
Перша історія має бути про мене.
Я готова, Фіктуро.
Зараз!
Вони тікають!
Ідіть сюди.
Ні.
Спокійно, друзі!
Я всім вам напишу кошмари,
і ми всі перейдемо одночасно!
Нарешті люди дістануть по заслузі!
Але мені треба трішечки часу.
Клятий Прокустес.
-Що? -Завжди те саме.
Не може бути!
Чого ти марнуєш мій час?
Франсіско!
Франсіско! Ти тут?
Франсіско!
Франсіско! Будь ласка!
-Ти жива! -Вона не повернулася.
Усе буде добре.
Я не заспокоюся, поки не поверну тебе.
Франкельдо!
Витягніть мене звідси!
Будь ласка! Рятуйте!
Ерневалю?
Я гадав, що роблю якнайкраще тобі,
але я думав лише про себе.
Я все зіпсував.
Знаю, цього замало, але мені шкода.
Головне, що ти в безпеці.
Ходімо, Франкельдо. Повернімось у твій світ.
Але ж твоє королівство… твої батьки!
Ти не повинна через це страждати. Я маю почати виправляти помилки.
Ні, ми маємо врятувати твоїх батьків.
Але, Франкельдо…
Ні, Ерневалю, я хочу їм допомогти.
Я хочу допомогти тобі.
І я знаю, що зможу. У мене є ідея, що спрацює.
Дякую, Франкельдо, та я вже й не знаю, що думати.
Усі мої плани провалилися.
Я боюся.
Ні!
А я ні!
До того ж я мушу спіймати Прокустеса.
Іноді я ненавиджу свою реальність, але без неї не було б вигадки.
Якщо бар'єр між нашими світами зникне,
усе стане прозаїчним, звичайним.
Не буде ні уяви, ні чарів, ні подиву.
І куди ти хочеш його запроторити?
Немає нічого сильнішого за мою уяву.
Що?
Обережно, Франкельдо!
Не недооцінюй Прокустеса, як я.
Там живуть усі мої страхи.
Поміститься ще один.
Ні! Це надто небезпечно!
Не вийде!
Прокустес змусить тебе послати мені черговий кошмар,
щоб і далі красти мої історії.
Коли це станеться,
ти зробиш одну просту річ —
пошлеш мені кошмар, який я напишу сама.
Довірся мені.
Добре.
«Жив собі хлопчик на ім'я… Пепіто». Так.
«Якого зачарувала… Сирена,
і він прийшов до школи без штанів».
Годиться? Певна річ.
Я ж казав вам, що так писати не можна.
Зрадникам не місце в Топусі Террентусі!
Король і королева тяжко поранені. Я маю…
Сеймуте!
-Принце… -Ні!
Рятуй батьків. Рятуй Топус Террентус.
Вибач.
Мітелітасе!
Мітелітасе, що ти робиш?
Тільки посмійте поворухнутися,
і король з королевою стануть історією!
Я не жартую!
Зупинись, Прокустесе! Я зроблю все, що скажеш.
А ваша подружка згодна співпрацювати?
Як воно — красти історії в людини?
Ти жалюгідний!
Пошліть їй цей кошмар, де вона житиме,
доки не напише всі історії, що мені треба.
Я певен, останні події розбурхали її уяву.
Потім я подумаю, чи відпускати вас.
Подивимось на вашу поведінку, ясна річ.
«Може, хтось подумає, що це історія наївної дівчинки,
готової на все, щоб утекти від своєї реальності,
та це не так».
Що це таке?
«Це розповідь
про письменницю, що зазирнула своїм страхам у вічі
і вирішила написати власну історію!
«Кошмарописець думав, що спіймав бідолашну дівчинку
в її найгіршому кошмарі,
та насправді вона спіймала його».
Це не те, що я написав!
«Він був таким старим і негодящим,
що перетворився на свій старий будинок.
За мить до вічного спочинку він зрозумів,
що його найстрашніший кошмар здійснився.
Його замінили.
Його існування втратило сенс,
і він відійшов в історію як третьорядний жах.
Зостався тільки спогад про дні його минулої слави».
Вийшло!
Це не та історія, яку я написав!
Рятуйте!
Прокустес міняє сон.
Ні!
Франкельдо!
Геть від неї!
Це наказ Прокустеса!
Будь ласка, їй треба допомогти.
Франкельдо, отямся.
Я ж сказав…
Геть!
Що зі мною сталося?
Франкельдіто.
Франкельдо, це твоя історія, а не його.
Гадаєш, ти сама тут
Що ночі ці твої
Але в лихих кошмарах
Не все збагнуть тобі
Бачить нас чорнило
Очі тебе пишуть
Ти живеш у тінях
На сторінках тебе зустріну
Це не так і страшно
Коли читаєш
Входиш у потаємне
Невидиме чорнило
Живе і неживе
Автор, що є…
Жахом!
Твій язик більше мене не скривдить.
Твої слова такі гострі.
Франкельдо!
Засни!
Цього разу ви перемогли,
але я не сидітиму тут сам.
Треба знайти вихід!
Вибач, Франкельдо, я знову підвів.
Ерневалю? Ерневалю? Що з тобою?
Це лиш сон. З тобою тут нічого не може трапитися.
Тут — ні,
але мене поранено в палаці до того, як я прийшов по тебе.
Що? Ні!
Ні!
Це я винна.
Ти не винна. Ти врятувала моїх батьків.
Ти єдиний, хто мені небайдужий.
Ти маєш якось вибратися звідси.
У тебе все буде добре.
Наша історія — перша з усіх, що я написала.
Завдяки тобі я дізналася про це місце, де завжди мріяла побувати.
Завдяки тобі я пізнала себе.
Наша історія не загине, бо історії безсмертні.
Тут ти живий.
Це не сон. Прокинься.
Ні!
Я думав, це кошмар.
Будь ласка.
Прокинься, будь ласка. Прокинься, Ерневалю, будь ласка.
Ви не померли.
Отямтеся.
Життя вас ще не покинуло.
Пані Койот!
Я знав, що ви нас не зрадите.
Ні!
Синку!
Будь ласка, пані Койот.
Ви можете якось допомогти їм?
Принц тепер літає сам.
Нічого вже не вдієш.
Ваші Величності,
я не можу жити з цією ганьбою.
Я хочу за цю провину
заплатити власним життям.
Ні, Мітелітасе.
Ти несеш важкий тягар, та це не твоя вина.
Ти нам як син.
Ми не знаємо, куди Сеймут запроторив зрадників,
але ми маємо пересвідчитися, що більше вони не шкодитимуть.
Знайди їх і приведи сюди.
Обережно, Мітелітасе,
велика війна між Сімома Кланами ось-ось розпочнеться.
Присягаюся принцом Ерневалем,
що не спочину, доки не впаде останній зрадник!
Текотійці!
За Принца Жахів!
Дякую, Франкельдо.
Знаю, це не зовсім те, чого ти хотіла.
Але твої історії знатимуть усі люди.
Будь ласка, повертайся.
Я…
живий!
Де ти?
Франкельдо, де ти?
Привіт.
Хто ти?
А ти як гадаєш?
Повірити не можу! Ти…
Я…
Ти… правда!
-І вигадка. -Ми існуємо!
Доки ти розповідаєш нашу історію, доти ми існуватимемо!
Ерневалю, я люблю тебе! Люблю!
І я тебе люблю, Франкельдо.
І мені байдуже, що я тепер такий,
якщо так я можу провести з тобою вічність.
Стривай, як?
Цілу вічність — отак?
Це залежить від тебе.
Від мене?
Залежить від мене після всього, що ми пережили?
Ти ж авторка.
Виходить, авторка сумної історії.
Ти справді так вважаєш?
Ну, так!
Але смуток може мати різні відтінки.
Сто авторів можуть описувати ту саму подію
і витворити сто різних історій.
Отак скінчиться твоя історія, Франкельдо?
Я не допущу, щоб наша історія так скінчилася!
Мені байдуже, яке прикре моє становище
чи як довго моя душа була в неволі,
бо я господиня своєї долі!
Я сама пишу історію свого життя!
Напиши мене!
Дай нам ще одне життя!
Так!
«Це історія про два такі різні світи,
що іноді вони видаються подібними.
Два світи, що для байдужих душ навіть не існують.
Два світи, видимі лише тому, хто поринає у свою творчість,
поклавшись на інтуїцію».
Я — ФРАНКЕЛЬДА
Обидва світи справжні.
Їх єднає моє перо.
Моя душа — чорнило,
і поки я пишу,
я ніколи не перестану жити.
Словами граєш
Павутиння сплітаєш
Життя ниткою зшиваєш
Поцілунки та ридання
Оживуть в оповіданнях
Твоє чорнило — наші сподівання
Чого прагнеш ти?
Дешевої слави?
Догодити усім?
Особливою стати?
Твоя душа — чорнило
Стережися, пиши лише собі
О, твоя душа — чорнило
Стережися, в сильце не попади
На папері не вмираєш
Ти надію повертаєш
І пропащих захищаєш
Чого прагнеш ти?
Дешевої слави?
Догодити усім?
Особливою стати?
Твоя душа — чорнило
Стережися, пиши лише собі
О, твоя душа — чорнило
Стережися, в сильце не попади
Переклад субтитрів: В'ячеслав Кашук