Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
И сега, комедията на Стилър и Меара.
Мерси.
Дами и господа, живеем в непредсказуеми времена.
Всичко може да се случи.
С Джери ще ви покажем какво би станало,
когато последните двама оцелели на Земята се срещнат за пръв път.
Здравей! - Здравей!
Радвам се да те видя! - Аз също!
Какво ни сполетя само!
Да, оглеждах навсякъде. Няма никой.
Мислех, че съм само аз. - И аз.
Късметлии сме! - Вярно си е.
Не го очаквах. - Нито аз.
В хороскопа ми пишеше да не си правя планове.
Видя ли Шесто авеню?
Язък, че точно го ремонтираха.
От нас зависи.
Казах, че от нас зависи.
Кое?
Притиснати сме.
Да започнем отначало.
Прав си. Имаме много работа.
Трябва да построим наново, да разчистим, да засадим зеленчуци.
Това също.
Все пак ти си последната жена,
аз - последният мъж,
имаме много по-важна работа…
от това.
Да създадем неща.
Сещаш се, малки неща.
Художествени проекти ли? - Не, не. Говоря за…
Човечета. Малки човечета.
Какво е да растеш в семейство на шоумени?
Какви бяха родителите ти?
Всички тук обожаваме родителите ти.
Стилър и Меара. - Стилър и Меара.
Родителите на този млад мъж.
Ан и Джери! Стилър и Меара. Ти си тяхното малко момче.
Баща ти е най-смешният в Зайнфелд,
безспорно. - Съгласен съм.
Като се удря по главата. Много е забавно.
Ще вземеш ли родителите си?
Къде? В какво… - Където и да е.
Какво ти дадоха те като артист?
Как е? - Ехо.
Привет. - Какво правиш…
Знаех си, че така ще стане. - За това е микрофонът.
Документален филм ли е? - Да.
Ейми и Бенджи.
Почти успях… - Здравей!
Еха.
Ето кой е наследил къдриците на тате.
И нейните са естествени.
Смешни ли са? - Да.
Забавляват ли ви?
Това са Ан и Джери. Обичам тази снимка.
Репетират ли?
Страхотни снимки.
Правите ли скечове?
Не смей да експлоатираш децата и личния ми живот.
Аз просто се чудех…
Мислите ли да навлизате в бизнеса?
Музикални ли сте?
Или забавни като мама и тате?
Ейми?
В началото ние влизаме в апартамента и…
Добре. - Но липсва контекст.
Мисля си, началото на филма да е…
Продаваме апартамента и ровим из нещата им.
Или…
Идеята да е въпросът. В началото
аз и ти сме тук. После идва…
въпросът: "Защо правиш този филм?".
Добре. - Тоест какво…
Да те питам? - Да.
Добре.
Става. - Да.
Пред камерата сме, да питам ли сега?
Добре.
Бла-бла-бла…
Бен…
Тишина, моля.
Пет, четири, три, две…
Ако е за нас,
Стилър и Меара.
Как двама души…
Не само че работят заедно,
но искаме да покажем, че като работят заедно,
те се карат.
Махни се. Излез! - Да се махна?
Да се махна? - Да.
Разбира се. Как не се сетих? Искаш да ме няма…
Може да се развие във всяка посока. Като…
Нека си е Ан и Джери, Джери и Ан.
Те не са звезди.
Те са артисти, които публиката познава от телевизията.
Женени са, имат деца
и опитват да жонглират между двата свята.
Когато баща ми почина през 2020 г.,
мама вече я нямаше от пет години.
Имах добра кариера на онзи етап,
но в личен план не ми вървеше.
Чувствах се неуравновесен, нещастен, дистанциран…
от семейството ми,
от децата ми и бях малко изгубен.
Еха, това е много хубаво.
Не снимай мен.
Замислих се за родителите ми…
за напрежението и стреса, които наблюдавах като дете.
Напрежението от това, че работеха заедно.
И как останаха заедно през всичко.
Ще останем заедно.
Мисля… - Сега го знам.
Преди не го знаех, но сега го знам.
Исках да разбера как са успявали.
Еха.
Това са касети. - Да.
Както знаеш, Джери записваше всичко. - Еха.
Това е истината на живота ни.
Невероятно.
Ако преди сватбата знаеше,
че ще се държа, както се държа сега,
щеше ли да се омъжиш за мен? - Досега ли?
Сигурно нямаше да се омъжа за теб.
Не е за вярване. "Ейми и Бенджи говорят." "Бенджи и Ейми говорят."
Ще те питам нещо, Бенджи. Какво обичаш да правиш с Ейми?
Наистина е записвал всичко.
Да играя "Весело лице".
Какво е това, Бенджи? - Игра.
Той винаги записваше, независимо какво…
Тогава това ме побъркваше.
Май побъркваше и Ан.
"Джери, правиш записи, които никой няма да чуе.
Ще се трупат, докато умреш", му казваше тя.
Не е била в грешка.
Къде в Ню Йорк живеете?
На Ривърсайд Драйв, Майк.
И… - Да.
Имаме домашен филм.
Знаеш ли как, скъпи?
Сменям му настройката. Да загася ли лампите?
Или да… - Не се тревожи за лампите.
Продаваме апартамента, в който израснахме,
и първата ми мисъл беше да го заснема.
Не знам дали това е странно.
Но баща ми правеше така.
Уча кино и филми. Уча как се правят филми.
Как се редактира, как се снима,
как се правят кадрите, как се сглобяват.
Птица на масата. Гълъб.
Домашен филм, хора.
Не показваме нищо, което не виждате у дома.
Пак се счупи. Дръж.
Семейството ти е много различно,
защото всичко е документирано.
Не исках да ме снима. Недей.
Недей.
Той не хвърляше нищо.
Джери има нужда
името му да се споменава. Поради някаква причина смята,
че когато си отидем,
Смитсоновият институт ще иска колекцията му.
Решете какво искате да задържите,
снимки, дрехи… - Да.
…останалото ще дадем
на Националния комедиен център за колекцията.
Не е за вярване какво е пазил.
Формуляр за членство в Младежката християнска асоциация.
Маска за гмуркане.
Аз просто…
Ех, човече.
Запазил е статия от вестник за провалил се хитов филм.
"Зрителите не намират филма за смешен."
Ох.
КОМЕДИЕН ПОТОМЪК
Това е интересно. Това е от…
Хотел "Уиндърмиър" в Бингхамтън, Ню Йорк,
до г-ца Ан Меара,
ул. "Корнелия" 11.
"Вторник. Скъпа Анзи.
Трудно е да започна това писмо.
Седя на стълбите на верандата, гледам към Чарлз Айлънд,
мъгливо е и ми липсваш, съкровище.
Ето, казах нещо."
Запознахме се през 1953 г., оженихме се септември същата година.
Казах му: "Без преспиване, докато не се ожениш за мен".
И той го направи, защото преспиванията му харесваха.
"До Меара, липсваш ми. Липсваш ми.
Как те обичам."
"Скъпа, прости, че не звъннах.
Сигурно си чакала с часове.
Умирам да те докосна, скъпа моя."
"Ан, препрочетох написаното досега.
Трудно ще разбереш какво имам предвид.
Скъпа, ще те насоча как да прочетеш началото на писмото:
След сутрешното обаждане, вторник. Шеговито."
"До Меара. С емоция. Липсваш ми. Притежателно.
Скъпа. Липсваш ми. Изговаряй твърдо буквите "с".
Липсваш ми." Леле.
Невероятно е.
Страхотно е. Не съм подозирал…
Обожавам милите обръщения.
И двамата искахме да успеем в театъра.
И попаднахме в животите си,
защото никой не вярваше в нас.
"Джери, мила откачалко.
Нямаше нужда да ми обясняваш началото на писмото.
Повярвай, разбрах те.
Но, скъпи, радвам се, че го обясни,
защото сценичните насоки са страхотни."
"Джери, умираш да ме докоснеш.
Да ме усетиш.
Скъпи ми съпруже, аз умирам да бъда докосната. Да бъда усетена.
Да бъда… 'цензура' от теб."
Много е добро.
Дай да го видя… Да погледна.
Ох.
Бракът беше на части. Не се виждахме.
Не знаехме кои сме. Звъняхме си.
"Обичам те, скъпи Джери."
"Много ми липсваш, Ан."
Еха.
Това ни накара да направим нещо заедно.
Това е чудесно.
Джери искаше да прави комедия.
Аз гледах високомерно на идеята.
Не уважавах комедията.
В онзи момент бях сериозна студентка по актьорско майсторство.
С биографията на Елеонора Дузе под едната мишница,
"Работата на актьора" на Станиславски, под другата.
Дори като по-възрастна,
искаше да правя по-сериозни неща.
Аз снимах Нощ в музея или Големи топки.
Не съм виждала резюме като твоето.
Яко!
Това не беше комплимент.
А тя казваше: "Аз харесвам Безкрайна нощ. Или Грийнбърг".
Много харесваше Грийнбърг. - Че има потенциал?
Нещо такова. Поне така мисля. - Да.
Иронично е, защото майка ти беше добра в комедията.
И импровизираше.
Отдаваше й се да прави представления на живо.
Така е.
Той трябваше да се труди повече.
Искахме да сме комици.
Актьорството ми допадаше повече, но той казваше, че съм забавна.
Винаги съм смятал, че Ан е…
да кажем ядрото на скечовете.
Тя бе умна. Тя бе забавна.
Знаеше как да направи нещо да е забавно. За мен беше по-трудно.
Татко е израснал с вариететни представления.
Еди Кантор или Джак Бени.
И колкото и да му се искаше да е забавен,
видя неподправения талант на Ан.
Възхищаваше й се като артист.
И имаше нужда от нея.
Той я дръпна към комедията. - Ясно.
Тогава ни хрумна
да направим нещо заедно, да осигурим кариерите и прехраната си.
Така решихме да правим скечове и се трудехме усилено.
Импровизирахме пред магнетофона.
Нека опитаме. Каквото стане.
Какво искате?
Искам да говоря с победителката в конкурса "Мис Тийнейджър".
С Роузмери ли? - Да.
Искат да говоря с теб.
Роузмери, ще плесна многознайната ти уста.
Госпожице. - Мис Тийнейджър.
Завиждате ли на детето?
Да завиждам на детето ми? Моля?
За какво да й завиждам? Че е Мис Тийнейджър,
че е популярна, че е красива
и млада, и… защо да й завиждам?
Не плачи, мамо.
Шега ли е, мамо? - Да, шега е.
Това се нарича магнетофон, Ейми.
Можеш да изпееш песен и да те запишем на него.
Искаш ли да пееш? - Да.
Чуй това: "Влязох в болницата в 15.00 ч.
и родих момиченце в 19:48 ч.
Ейми Бел Сойер Стилър се роди днес."
Еха.
Написала го е в деня на раждането ти.
Изпей "Ту-ра-лу-ра-лу-ра".
Ту-ра-лу-ра-лу-ра
"Красива е. Джери дойде с влак.
Беше тук в 10.00 ч. Толкова е щастлив.
Трябваше да тръгне в 13.00 ч., за да е на шоу в 17:30 ч."
Когато ни се роди дете,
беше много важно да постигна успех.
Плашех се, че няма да изкарвам достатъчно пари за семейството си.
Нуждата от успех за него
беше както израз на креативност, така и сигурност за семейството.
Той бе много любвеобилен човек.
И… искаше да бъде обичан.
Смятам, че това му е липсвало, когато е бил дете.
Като чу, че ще съм актьор, баща ми каза:
"Защо не станеш сценичен работник?
Как така ще се правиш на Еди Кантор
или Джак Бени, или Джордж Бърнс? Нямаш такова право".
Гледах как родителите ми опитваха да оцелеят през Голямата депресия.
Баща ми беше шофьор на такси, после на автобус.
Коя беше компанията?
Помниш ли й името? - Ами…
"Омнибус, Ню Йорк." - Вярно.
Работих в града. - Да.
Не завърших. Можех да съм актьор, но не успях.
Исках да съм актьор.
Качвал ли си се на сцена,
да пробваш?
Мисля, че опитах. Веднъж-дваж. Не помня.
Да. Имах талант. Имам талант. Да.
Какво ти попречи?
Не знам. Не мислех, че мога да успея.
Пак се оправях. - Връзваше двата края, нали?
Да. Работех каквото падне.
Защо да се оплаквам?
Родителите ми се караха жестоко.
Все за пари.
ДОРИЙН СТИЛЪР СЕСТРА НА ДЖЕРИ
Все се караха за пари.
Често се криех под леглото.
Беше ме страх, но Джери идваше да ме спаси.
Джери се държеше много добре с мен.
Той бе основната бащина фигура за трима ни.
Джери защитаваше мен и Арнолд.
Защитник.
Да. Винаги. - Разбирам.
Джери искаше да се махне. - Да.
По онова време само военната служба бе опция.
Военното яке на баща ми.
Кое?
Като се върна, учеше в университет "Сиракюз".
Тогава започна да играе.
Когато е бил дете, комиците които е харесвал,
са били спасение за него, сестра му и брат му.
В театъра той намерил своя дом.
Завел майка си, преди тя да почине, да види плакат на Златната ябълка,
Бродуей постановка, в която участвал.
Тя не казала нищо.
Но му казала: "Не ставаш",
когато го видяла в училищна пиеса.
Това е ужасно.
"Казах на Ан:
'Питат ме дали родителите ми са ме окуражавали.'
Аз им казвам: 'Нямаше за какво.
Баща ми никога не ме подкрепи.
Постигнах всичко сам.'"
Така е.
"Тя каза: 'Страхували са се.
Не искали да си наранен'.
Прозрях истината. Ан беше права.
Не искаха да съм наранен, унижен."
Майчице… Добре ли си прекара? То…
Добре ли си прекара? То ти…
Джоуъл, дали си прекарах добре? Възхитена съм.
Мина толкова време. Като ми се обади вчера по телефона,
се зачудих кой е този Джоуъл.
Играхме в малки кафенета
и други подобни.
Представи си какво ми беше,
когато от нищото ме каниш на вечеря и шоу.
Така е. - Странно беше.
Измисляха скечове в хола,
на 20 пресечки от Бродуей,
които после разиграваха на сцената
и стигаха до цял свят.
Координаторът ни видя.
Хареса ни и ни нае.
За Шоуто на Ед Съливан.
Вижте табелата тук. Представете си
да пише: "Театърът на Ед Съливан, Стилър и Меара, Ролинг Стоунс".
На живо от Ню Йорк, Ед Съливан.
Засяда ми бучка при мисълта.
По времето на Ед Съливан
имаше цели три поколения баби, дядовци, родители и внуци,
зрители на шоуто.
Шоуто на Ед Съливан
имаше 20-30 млн. зрители всяка седмица.
Така естествено ли изглежда?
Така добре ли е? По план ли е?
Радвам се да те видя. - Как си?
Беше на живо, от Ню Йорк,
преди Събота Вечер.
Питаха дали да се местим в театъра на Ед Съливан.
Знаех, че ще бъде внушително да сме там.
Дами и господа, Сюпримс.
Точно така, Елвис Пресли!
Бийтълс!
Това беше върхът на шоу бизнеса.
Така е.
Мама казваше колко била нервна,
като излизала от съблекалнята.
На път за асансьора,
който слиза до сцената долу, и как й се гадело.
Всички повръщат по коридорите.
Ако бяхме умни, щяхме да се надрусаме.
Голямо напрежение е.
Любопитно ми е ти дали… Мислиш ли за това?
Аз винаги мисля: "Имам само един шанс да не оплескам шегата".
Да. - Аз дори
си удрям шамари, силно. Два пъти.
Сериозно?
Ето така. - Да.
Така ли? - Да, това е.
Ясно.
Било е шансът им.
Ако се справели добре, ги викали следващата седмица.
Мерси.
Ще видите тези двамата за пръв път.
С нов подход към комедията.
Режисира и продуцира Разделение.
Моля посрещнете в Късното шоу…
Джери Стилър е младежът
и момичето е Ан Меара. Да ги приветстваме.
Джери Стилър и…
Свидетели сме
на една от най-великите истории на всички времена.
Този човек бил заклещен жив за 24 часа
в корема на огромен кит.
Как се казвате?
Йона.
Странно съвпадение, че този човек, тук пред нас,
носи същото име на човек с подобна съдба.
Заповядайте, г-н Йона.
И на друг ли му се е случвало?
Много отдавна.
Ама че място е Калифорния.
Отдавна е било, г-н Йона.
Веднъж е станало, пак ще стане.
Не разбирате. - Трябва да затворят това място.
Редно е. - Такова място не трябва да е отворено.
Започнаха при Ед Съливан през '63 г.
Той ги канeл отново и отново.
Родил съм се аз, преместили сме се в нов апартамент.
Платили 11 000 долара за него.
Шоуто на Ед Съливан ни притискаше.
Трябваше да измислим шестминутни скечове и то забавни.
Сами ли ги пишехте? - Да.
И имахме сигурност.
От друга страна, трябваше постоянно да работят.
За някои предавания
имахме две седмици да подготвим нов скеч.
Светът полудя! - Г-жо Коледа…
Мешуга.
Г-жо Коледа,
казаното доказва едно. - Ескимоска дума е.
Супер е.
Златно е.
Изчерпаха се сюжетите.
Играхме мъж и високо момиче, шеф и съпругата му.
Ан игра г-жа Коледа…
Този елф има мръсна уста. - Разбирам.
Мешуга безсмислици. - Моля, г-жо Коледа?
Ескимоска дума, от квартала я знам.
Разбирам.
Те се превърнаха в емблематичните им скечове.
Като Компютърни срещи. - Да. Еха.
Идеята да играем себе си, с етническите си произходи,
не ни беше хрумвала.
Правиха скеч за компютърните срещи,
които вече съществуваха. Скечът представляваше как
евреин и ирландска католичка се запознават.
Идеята беше на Джери.
Така създадохме Хърши Хороуиц и Мери Елизабет Дойл.
Чудесният тандем
са ви приготвили нещо,
което, според мен, ще е вечна класика.
Стилър и Меара изразяват своя дух.
Как сте? - Как сте?
Аз съм Хърши Хороуиц.
Аз съм Мери Елизабет Дойл.
"Дойл?"
"Хороуиц?"
Хороуиц.
Х-О-Р-О-У-И-Ц.
Ах. - Хърши.
Хората, които гледаха репетицията, казваха:
"Няма да се получи, защото не всички ще го разберат".
Никой не беше правил подобен скеч.
Имаш ли братя и сестри?
Трима братя. - Добре.
Бъх, Бузи и Сол.
Бах? - Бъх.
Б-ах. - Не. Бъх.
Бъх. Извинявай.
Това резонира с публиката.
Конкретно с Ед, защото той беше ирландец,
а съпругата му беше еврейка, Силвия.
След скеча той седеше отстрани
и красивите му сини очи бяха насълзени.
Беше трогнат…
Това бе емблематичен скеч за тях.
Достигнахме…
Връх?
Да, така да го кажем.
Шоуто на Ед Съливан
ни помогна да играем по нощни клубове
и да искаме прилична заплата.
С уникален комедиен стил, Джери Стилър и Ан Меара.
Ето ги и тях.
Викаха ни в Кливланд, Детройт,
Милуоки, Чикаго.
Комедията на Ан Меара и Джери Стилър.
Най-забавното,
което съм чувал отдавна.
Женени са. Той е евреин, а тя е ирландка.
Те са истински.
Дами и господа, благодаря.
Представям ви две звезди,
които всички обичате…
Стилър и Меара.
Благодаря. Много мило, че дойдохте.
Да знаете, когато гледате Ани,
не гледате само комедийния ми партньор,
но и майката на двете ми деца.
А това е бащата на едното.
Започнаха да работят много.
Хората ги знаеха, бяха известни.
На Джери му харесваше.
Обичаше да го разпознават,
да подписва автографи,
да получава похвали.
Kое те дразни повече?
Да критикуват представяне, което харесваш,
или да хвалят представяне,
което ти мислиш за лошо? - Да критикуват…
Позна. Това е. Всички познаха.
Успехът беше важен за него.
Мама обичаше работата си, но не това я определяше.
Искаш ли да знаеш кога ще е краят?
Любопитно ми е. - Не мисля…
Не го търся активно.
Той говореше с всички.
Това понякога влудяваше майка ми.
Той се сближаваше с феновете, нали?
Ако те си говорят и някой дойде с:
"Обичам те!",
майка ми казваше: "Разговаряме".
А татко: "Разкажи ми за децата си".
Така е, да.
Помня веднъж бяхме навън и буквално
му обяснявах как
не ни обръща достатъчно внимание,
и някой от улицата дойде
и каза: "Джери, обичам те".
И той започна да говори с него.
Забавно е, защото преди няколко седмици
ние бяхме на ресторант, аз бях стресиран заради колежа
и хората наоколо искаха снимки с теб.
Помня колко се напрегнах,
че светът трябва да спре за снимката.
Разбираш ме, нали? - Приличам на баща си,
не на майка си. - Така си е!
Може ли да помоля нещо? - Да.
Да кажа лека нощ на Ейми и Бенджи? - Давай.
Лека нощ, Ейми и Бенджи.
Когато мама и тате бяха в Ел Ей
за игрално шоу или токшоу,
естествено, ни липсваха много.
Но помня колко беше забавно.
Стояхме будни до късно… - Да.
…имахме тайно почукване.
Да.
Давай.
Bonne nuit.
Bonne nuit, finalement.
Бум-бум! - Б-б-…
И после правих "Бам!".
Имахме наш малък свят. - Да.
Сградата беше като екосистема, беше толкова голяма.
Ходехме си на гости постоянно,
едни на други,
нагоре-надолу по асансьора и стълбите.
Беше през 70-те години,
не беше толкова облагородена, нито безопасна.
Имаше усещане за общност.
Всичките ми приятели бяха там.
Адам Макс. Баща му Питър Макс, артистът.
Отивахме у Питър и имаше
все интересни хора на гости.
Като Свами Сатянанда
и други готини хора от 70-те.
В сградата имаше силна креативна енергия…
Захванах камерата, както баща ми правеше.
И правех мои си филми.
Добър вечер. Това е "Часът на Бенджамин Стилър".
Антракт.
Татко ми купи 8-милиметрова камера.
Оборудване за редакция.
Това се превърна в моята зона на комфорт.
Когато ги нямаше или се караха…
или се фокусираха върху работата си,
имах в какво да се потопя.
Трудно е за вярване, че апартаментът няма да го има вече.
Когато решим да разчистим,
брокерите ще кажат:
"Разчистете и ще го нагласим".
Не е реалността… с която съм свикнала.
Да. Мен… - Честно.
…това ще ме накара да осъзная реалността.
Точно. - Това място няма да го има.
Тати ще ми запише гласа…
Ще правим скеч. - Слушай.
Рисувай, докато правим скеч.
Малко хора имат късмета заедно да намерят това,
за което са мечтали като деца.
Ние сме късметлии,
да намираме обич и радост в работата си.
Това ни зарежда.
Помня една бяла врата, тип хармоника.
Трябваше да бъда всичко.
Съпруга, любовница, приятел, готвач. И ти казваш: "Аз ще готвя".
Ако беше затворена, значи работеха.
Бях добра актриса, преди да те срещна.
Не трябваше да ги безпокоим.
А ти:
"За 50 долара на седмица".
Всеки може за толкова пари.
Чувахме смях или повишен тон.
Аз ще готвя. - Добре.
Но кой ще чисти? Аз. Ти правиш кочина.
И не знаехме дали е наистина, или репетират.
Тя е най-забавната жена на сцената и извън нея.
Но когато прави забавни неща, аз…
Аз съм опортюнист.
Грабвам молив и записвам. На секундата…
Казва: "Добро е за шоу". И искам да го убия.
Къде свършва комедията и започва бракът?
Мразя те.
Мразиш ме? Аз мразя теб.
Не знаеш с каква омраза те мразя.
Омразата ми към теб е такава омраза…
…гореща омраза.
Мразя те с гореща купчина от омраза.
Има скеч "Омраза".
Жегата от омразата…
Казвам на Ан, че я мразя. Тя ми отвръща със същото.
Ейми беше на шест и влезе в стаята.
Чула ни е как си говорим, погледнахме я
и й казахме:
"Ейми, мама и тати репетират".
Ейми ни погледна и се усмихна.
След две седмици се карахме.
Ейми влезе и каза:
"Мама и тати репетират?". "Не. Мама и тати се карат."
"Къш!" - Объркващо е.
Мразех те, преди да те срещна. - Аз - преди да се родиш.
Странното за мен беше
как всичко се превърна в:
"Да, смешно е. Забавна шега".
Но каква е реалността на историята?
Не знаем, Бен.
Затова сме сбъркани. Затова…
Правим документален филм?
Ще разберем, като се ровим из тези неща.
Ан и Джери живеят в апартамент в Уест Сайд
с дъщеря си Ейми и сина си Бенджи.
Много от скечовете им започват от вкъщи.
В този брак няма проблем с комуникацията.
Аз… - Той не си вдига бельото
от пода. Не го прави.
Така ли говориш
пред хората в Ню Йорк?
Къде си израснал…
Ако си артист, не ти пука за бельо.
Не се тревожиш за… - А аз какво съм? Лукова глава?
За Ан и Джери важното е,
че семейството е преди шоубизнеса.
1976 г. е, аз снимам Бенджи как се спуска по хълм.
С около пет километра в час по тази лудория - живота.
Стремиш ли се към театъра, или…
Каква е тази джаджа?
Аз съм Бен Стилър и ще озвучавам шоуто.
Какво стана с малката сладка Алиса
от Страната на чудесата?
Много е рано, 6:30 ч. е.
Чао.
Ние израснахме около уникални, театрални хора.
Така е.
Те винаги правеха странни импровизации.
За спортната рубрика, тук сме с италиански гмуркач.
Ще спечеля, защото съм с късметлийска тениска.
Да видим как се гмуркаш. - Наистина?
Реклама! Бързо. - Край! Край!
Той ни разиграваше щури герои.
И ти го правиш.
Харесва ми. - Да. Това сме ние.
Време е да тръгвам.
Обичаме те, г-н Апъл.
Още нещо. Името е г-н Анарагрийнапопо.
Тати, кажи го пак, но по-силно.
Анарагрийнапопо.
Майка ти каза,
че иска да станеш велик продуцент
и да дадеш роли на нея и баща ти.
Би ли ги наел?
Не. - Не би ли? Бенджи.
Защо така? - Как така?
Колко бързо забравят!
Ще наема други.
Защо? - Защо?
Трудно ще работя с вас.
Бенджи, би ли наел вашите за… твой филм?
Не.
Защо? - Няма да ги наема.
Трудно ще работя с тях.
Ще наема други.
Не звуча така.
Не са подходящи за филма, който ще направя.
Той ще е…
Би ли работил в Министерството?
Защо? Какъв ще е филмът?
Приключенски или с убийство, но не и комедия, никога комедия.
Не харесвам комедията. Не я харесвам.
Ох!
Аз съм Бен Това е моето шоу, мен
"Новото шоу на Бен Стилър по Фокс,
с премиера утре в 19:30 ч. по Канал 5,
е… слаба колекция от скечове,
с комик, който не е готов за праймтайм."
"И вие можете да имате свое шоу като Бен Стилър,
ако сте от семейство шоумени.
Родителите са любими комици, Ан Меара и Джери Стилър."
"Комедиен потомък."
Опитах да имам своя собствена кариера,
но всичко беше свързано с родителите ми.
Хвърляха огромна сянка.
Като артисти, комедианти. Но също и като хора.
Дълго време мислех, че трябва да ги достигна.
Част от мен искаше
да се дистанцирам от тях. - Да.
Г-н Мънстър.
Смея се,
защото си противоречиш.
Някой от тях или и двамата участваха в твои продукции.
Не бях глупав. Те бяха забавни.
Дори в прослушването ми за Събота вечер…
Мамо, имам молба.
Писателят ми не струва.
Трябва ми комедиен материал.
Говориш бързо. - Почни пак.
Какво е това? - Стари неща.
Аз и тати… - Неща на Стилър и Меара?
Да, за Шоуто на Съливан. - Става.
Не, не става. - Чакай.
Старо е. Не е уместно.
Направо си ги използвах.
Прекарайте ден в моя живот.
Един от скечовете
е как сме на семейна терапия.
От звездно семейство съм.
Наистина ходехме.
Това е моят живот.
Искам да говорим
за това, че ми завиждате за успеха.
Джери, моля те.
Не… Очевидно е.
Не приемате, че съм по-успешен от вас.
За какво говори?
Писна ми Бен да говори за пари.
Всеки път. - Добре.
Сестра ми, Ейми. - Не! Наистина. Винаги идваш
и се държиш като бебе.
Животът ни за теб е подпалка за жалкото ти шоу.
Жалко шоу? - Да, жалко, Бенджи.
Защо не кажеш на всички
как се подмокри пред гаджето ти?
Млъкни, Ейми! - Вярно е!
Спрете! - Млъкни! Мразя те!
Беше абсурдно, никой не знаеше аз кой съм.
Майната ти и на теб, и на кучето ти!
Внимавай! Има яйце! Ах!
Границите се размиваха в родата.
Израснахме покрай тях, работехме с тях
и импровизирахме, за да създаваме скечове.
Това правехме като деца, защото те това правеха.
Ще ти сцепя устната!
Жената е… - Мама ти говори, слънчице.
Получаваше им се и стана тяхна идентичност,
както и поминък.
Забавна съм по случайност. Джери ме вкара в комедията.
По-лесно е да си смешен, без да искаш, отколкото…
А аз бях… - …по два пъти в нощен клуб.
Той все опитваше да я провокира,
защото й се възхищаваше.
Но това я стресираше. Беше под напрежение.
Мислиш, че всеки скеч става.
Но не са смешни.
Смешни са, ако ги играя аз. - Да. Така е.
След натоварващи представления
тя искаше да изпусне парата…
Отиваше в "При Паци" и пиеше водка.
Беше трудно.
Това лято бях кисела.
Бенджи дойде и го питах: "Какво има?".
Ейми каза на Бенджи: "Остави мама на мира.
Не виждаш ли, че е под напрежение?".
Когато тя им вика,
те гледат мен странно.
"Какво е това?"
Казвам им, че се готви за шоу.
И е малко разстроена. Да не обръщат внимание.
Защо шепнеш? Да не е Уотъргейт?
Говори си нормално.
Здрасти, Бен. - Здрасти.
Не знам какво правиш. Полудяла си.
Това дете…
е наето за повода.
Ехо. - Кой си ти?
Казах "Бенджи". - Как се казваш?
Наехме и момичето. - Ейми.
Господи!
Ейми чака родител…
Имахме…
Нямахме ли разнообразно детство?
Да. Но да видя мама така, за мен е…
Разбира се, че беше разнообразно.
Но да видя мама толкова… пияна.
Мислиш, че е пияна? Аз не мисля.
Шегуваш ли се?
И мисля, че… затова и така реагирам.
Виждам… - Аха.
"Защо се държиш като… луда?"
Не мисля, че е пияна.
Може да са се шегували. И татко не беше нормален.
Виждам, че е щастлив. Но те определено…
Какво те притеснява? - За него не знам…
Наехме момиче. - Ейми. Ейми.
Тръгна си. Не знам колко си изпила.
Полудявам.
Не знам какво да кажа или направя…
Сторено е.
Ти прекали.
Да, пийнах повечко. Пия си.
Не е краят на света.
Ако пийна две питиета, Джери ми казва: "Спри.
Не знам коя си".
Тя замайва ли се като… пие?
Казва: "Не прави така. Това рефлектира върху мен".
Ан заспива върху палта.
Да. Намирам стая с палта.
И пускам лиги върху нечия норка.
Безобидна е. - Не моята. Нямам норка, дами.
Не и аз. - А днес…
Когато тя пиеше, татко не знаеше какво да прави.
Дали се е боял да говори с нея?
Мисля, че много я обичаше
и й беше отдаден. - Така е.
Работата им заедно беше важна
и беше важно да сработва… - Да.
…и трябваше сам да се справя с това.
Мисля, че му се сърдех, че не го обсъжда с нас.
Обичаше ни повече от всичко и се опитваше
да навигира ситуацията. - Да.
Ядосвах му се, че не е с нас.
Но не съм си давал сметка за това.
Да. - Донякъде.
Не те виня.
Поемам отговорност
за това как реагирах и отвърнах.
Извинявай. - Добре.
Направих ти кафе. - Мерси. Ще пийна.
Това е Ейми Стилър до мен.
За пръв път е в Ирландия.
Кажи каквото искаш.
На почивка в Ирландия сме.
Когато сме на почивка, не сме на почивка,
защото вие все работите и ви няма.
Как така?
Тати и мама…
Нечестна почивка е,
защото като ходим някъде,
мама и тати са там
да работят по клубовете и така нататък.
Побърквам се от вина.
Аз съм най-лошата съпруга и майка.
Самолинчувам се
с надеждата да ми олекне. Разбирате ли?
Пред всички ли?
Да кажат: "Не е така".
Да, или нещо поне. Защото не съм си у дома достатъчно.
Ако можеше да не ми пука, щеше да е добре, но се чувствам зле.
Майка ти признаваше недостатъците си.
Да, беше откровена за тези неща.
Много откровена.
И говореше за нещата, които не е правила.
Като родител, като майка
и за това, че е пропускала моменти.
Когато ме видя като нова майка,
в тези моменти,
когато беше лудница, майка ти все ми казваше,
че се справям чудесно.
Искаше да се чувствам добре.
И признаваше какво тя не е могла да направи.
"На секундата сърцето му отпусна…"
Мисля, че за нея основно
товарът идваше от майчинството,
защото не е била… готова да е майка.
Да.
За нея е било травмиращо
да загуби майка си толкова малка.
После сме се появили аз и Ейми и за нея е било много натоварващо.
Както и работата за Ед Съливан,
да прави шоута. Било е трудно.
Ти най-малкото дете ли си в семейството?
Аз… май съм като теб. Ти единствено дете ли си?
Не, но се държа като такова.
Имам предвид, че съм разглезен.
Аз съм най-добрата и най-лошата, единственото дете.
Единственото… Беше ли близка с майка си и баща си?
Ами… Майка ми почина, когато бях малка.
Аз съм на тати момичето.
Бях ирландска принцеса от Лонг Айлънд.
Майка ми обичаше филми.
Аз ги обичах заради нея.
Исках и аз да съм на големия екран.
НА МАМА
Това… Писала го е за майка си.
"На мама. В поезията не ме бива.
Но искам да кажа, че ти си фурия.
С обич, Ан." - Като моя почерк е.
Еха.
"Малък подарък за Деня на майката. С обич, Ан."
Боже.
Бяхме само аз и татко. И…
Можех да го въртя на пръста си,
защото беше притеснен след смъртта на мама.
Мразех тези дни.
"15 октомври 1940 г.,
седя на кутия от мляко, близо до бунгалото, което наехме,
далеч от къщата ни на улица "Бейкър Хил".
Мама още е нещастна.
Тълпа съседи тъпчат двора,
а линейка паркира на тротоара.
Татко беше вътре с парамедиците, които опитваха да съживят мама,
която бе пуснала газта и вдиша вечността."
Тя ми каза за самоубийството на майка си.
Което ме шокира.
Майка й явно е страдала от депресия,
но казвали само, че е тъжна.
Никога, че е депресирана. - Да, тъжна.
Тъгувала. - Да.
ДЖОН ГУЕЪР ДРАМАТУРГ
Оттам идва и комедийният гений на Ан,
от желанието да разведри Мей.
Майка й, Мей, за нея винаги е сред публиката.
Тя е на сцената, за да поддържа майка си жива.
И Ан, и Джери са имали много мрачен живот.
За това винаги търсеха светлината.
Обичам работата с Ан,
с Ан усещам енергия, която нямам с никой друг.
Не мога да обясня какво се случва.
Може би е силна нужда,
която има един човек към друг. Усещам я силно.
Наблюдавах как работят, докато растях,
виждах как скечовете ги движеха напред.
Но винаги имаше напрежение в брака им
заради различните неща, които искаха.
Но все пак бяха вързани в този тандем.
Какво правим, като се караме? - Плачем, удряме се.
Какво правят другите?
С Ан имаме метод за справяне със съпружеските кавги…
Страшното е, ако някой
е безразличен. Липсата на…
Никога не съм била безразлична към теб, Джери. Загрижена съм.
Не съм била безразлична. Аз…
Кажи как се чувстваш. - Не си…
Чувствам, че когато казваш нещо…
Разрови дълбоко чувствата си.
Чувствам, че като си женен за някого…
Те искат да те чуят.
Динамиката им все беше:
"Джери, млъкни. Не си интересен."
Не те разбирам, Джери.
Вече казвам "млъкни".
Не си говорил толкова дълго досега,
без да те прекъсна.
Как така те оставих?
Ако говориш за принос, говориш и за двама ни.
Да не решат хората,
че спирам идеите ти.
Джери, кажи каквото искаш.
Такава им беше динамиката в живота,
такава, каквато знаеха, че сработва в скеч.
Всяка жена в публиката ще разбере.
Като сте заедно 24 часа в денонощието, казвам ти, Лили, пощуряваш.
Като за начало, той оплесква… - Рядко го виждам.
Веднъж-два пъти седмично. - А това…
Казвам ти.
Понякога се чудя
какво им е коствало това на връзката.
Дерек, всичко наред ли е? От седмица те търся.
Седмица?
В нашата връзка май ти усещаше това у мен.
След като започнахме да работим заедно,
в началото.
Изпитвах непоносимост…
Да. - Усещаше ли го?
Да, имаше причина за това.
И мисля, че беше от личния ти опит,
знаеше какво коства това на една връзка,
как може да бъде отежняващо
да ядеш, спиш и да дишаш с този човек, непрекъснато.
Светът не се върти около теб…
Яко.
Усещах и страх в теб, за мен,
как ще изглежда това пред света.
Беше комплексно. - Така е.
Не исках да се превърнем в родителите ми.
Това бе спалнята на баща ми.
Съседната стая бе на мама.
И… не знам от колко време
спяха отделно, но го правеха.
В съседство. Така искаха.
Бяха женени 62 години.
Каква връзка са имали?
Какви споразумения са имали, за да може бракът им
да просъществува така дълго?
Нямаше отношение с близостта им.
Защото те бяха много близки.
Но също така бяха много различни.
Моята Маргарет Мери е на 15 г.
Не е никакъв гений. - Ясно.
Не различава водосточни тръби от фалопиевите.
Да. Госпожо…
Ще й е трудно, ако реши да отиде в Джърси.
Г-жо Мълкейхи…
Мислите ли, че…
Като им гледам представленията, виждам колко се труди татко.
Стегнал се е и се мъчи да не сбърка.
А мама се носи с лекота.
Помня как мама казваше:
"Татко стоя до 5.00 ч., да си учи репликите наизуст".
Наследили сме този перфекционизъм.
Донякъде е добре…
Донякъде…
Донякъде е добре. - Но някак…
отнема от насладата ни.
Права си.
Джери беше много сериозен, репетираше сутрин, обед и вечер.
Добре, схванах.
Да, Джери.
Всяка реплика беше борба за него.
Определено.
Трябва да го правя по мой си начин. Трябва да се подготвя.
Ти не искаш да се готвиш.
Как смееш!
Не говори така. Не се…
Как смееш да кажеш, че не се подготвям. Подготвям се!
Думата "подготвям се" има различно значение за нас.
Съгласен.
Джери, искам да ти кажа нещо. - Какво, Ан?
Под напрежение сме. - Знам.
Знаеш ли на какво ме подлагаш?
Цяло чудо е, че успявам да се справя горе-долу добре.
Той имаше работна етика и това му…
Помогна да успее,
но не можеше… да се отпусне.
Не мога да се напрягам колкото теб.
Да, това е мой товар.
Да, но… и до мен достига
и се наслоява, докато атмосферата… става прекалено напечена.
Не мога да обясня или отрека,
или да оправдая това, през което преминавам…
Когато вечерта приключи,
си казвам: "Слава богу, че свърши".
Да. - "Направих го за него."
А за себе си?
На мен не ми пука.
Ти правиш странни неща, скъпи.
Така е.
Определено.
И ти правиш странни неща. - Не ме нападай.
Защо да втърдявам яката си, като пише: "Не втърдявайте."?
Да ти държи брадичката вдигната.
Имаш слаба брадичка. - Слаба, а?
Като на майка ти.
Къде щеше да е мама без татко?
Аз се чудя обратното.
Не знам дали татко щеше да е комик без мама.
Толкова й беше отдаден и имаше нужда…
да работи с нея. Толкова много я обичаше.
Не искаше да рискува да я загуби
или да не е с нея в скечовете.
Добро шоу ли направи?
Знаеш ли… - Защото ти беше там.
Знам как откликва публиката на теб,
справяш се чудесно на всяко шоу, при тези обстоятелства,
без значение от нищо. Ти винаги си там.
Знам всичко това.
Наясно съм.
Когато се справим горе-долу прилично…
облекчението ти е смущаващо.
Мислиш си колко е било велико.
Колко добре се е приело. Как те мислят за добър човек.
Искам да ме мислят за добър.
Това те заблуждава. - Не ме заблуждава, Ан.
Не, Ан, хората ни гледат с любов.
Никой не… - Само едно нещо.
Какво?
Преди да напуснем този свят,
трябва да придобиеш неподправено усещане за себе си,
без да се чудиш как те приемат другите.
Безрадостно е.
Напълно безрадостно.
Все си мисля за мама
и как се привърза към Кристин.
Чувах гласа й в ума си,
когато съм бил твърде фокусиран върху работата си.
Помня как тя ми казваше:
"Трябва да си със семейството си".
Три кг и 700 г, преди седмица.
Имаше период от време,
в което работата беше приоритет.
И сега, като говорим за това, виждам… паралел с баща ти.
Когато вършиш добра работа,
се фокусираш върху нещото, което не е сработило.
Така е. - Провалът. Абсолютният провал.
Зад кулисите се опитваме да те напътстваме
и като семейство те питаме: "Добре, ами ако?". Сещаш се.
"Ако не се получи добре, тра-ла-ла."
"Ако се получи…", нали? - Да.
Мисля, че…
Думата е… - Скапано е.
Да, и също така,
не се прави, че не те афектира,
изговори си го. - Правилно.
За добро или зло.
Помня как Ан ме дръпна настрани и каза:
"Грижи се за себе си".
Подкрепяше ме. - Да.
А ти беше неин син.
Защо тъжиш?
Усетих, че… Бен беше рязък по телефона.
Рязък с теб? - Не, просто…
Бързаше за нещо? - Да.
Това е. - Занимава се с много неща.
Мисля, че е заради това.
Иска ли да се видим?
Не мисля.
Аз съм синът на родителите ми.
И когато станах родител,
мислех, че няма да повтарям техните грешки.
А се оказва… - Но ги повтаряш.
…че допускам други или дори същите грешки.
Ела наскоро ми каза:
"Не помня да си бил наоколо, докато растях".
Да.
Разкажи какво прави през изминалата седмица.
Основно работих. Семейството ми е в Ел Ей,
а аз бях плътно на работа.
Имах само един ден почивка.
И така… - Ами, ясно…
Допускал съм грешки като родител… Може би една-две.
Знам, че си изненадана.
Също така… ме махна.
Махнах те от филма Тайният живот на Уолтър Мити.
Най-лошото решение, което съм вземал.
Какво? - Сладък си с този тоалет.
За… работа ми е.
Не всичко се върти около теб, Уолтър. - Моля?
Сладка си. - Беше ме страх.
Бях уплашена. А сцената ми не пасваше на филма.
Не… Беше заради моята мания по работата ми
или "перфекционизъм". - Ясно.
Това резонира ли с теб?
Може би. Мисля, че да. - С мен?
Например след дълъг, труден ден,
или ако нещо се е случило,
се затваряш в себе си. Разбираш ли какво имам предвид?
И като се затвориш…
трудно те изкарваме.
Това някак пречи на… забавлението,
когато сме на почивка. Нали?
Имаш много дини под една мишница.
Ти си режисьор, актьор, продуцент, писател.
Но също и баща. Нали?
Понякога мисля, че това е на последно място след всичко останало.
Помня веднъж,
бях в кухнята с Куин, когато беше малък.
Казах му, че ще снимам Нощ в музея 3,
че ще съм в Канада за няколко месеца.
И видях как се натъжи и каза:
"Искам да останеш вкъщи".
Аз отчаяно му отвърнах:
"Но ти обичаш Нощ в музея". За него това не беше важно.
Иронично, мислех, че съм по-добър от родителите ми
и че успявам. Летях всеки уикенд до вкъщи
и правех места за децата да си играят, когато са на снимачната площадка.
Но реално, като ги слушам как разказват,
те са преживяли същото, като мен, когато бях дете.
На момента не го виждах така.
Когато се разделихме… - Да.
Усещах, че се провалям в сравнение с родителите ми.
Те имаха чудесен брак, повече от 50 години.
Да. - А аз не успявах да се справя.
Не е лесно да съм ти съпруга. Разбираш ли?
Обичаш ли ме? - Моля?
Обичаш ли ме?
Дали те какво?
Обичаш ли ме?
Обичам ли те?
Децата пораснаха И майка ти е на гости
Нервен си, искаш да избягаш Ходи и си легни…
Клубовете ме побъркваха.
Дългът да излизам на сцената
и да съм забавна всяка минута, две шоута на вечер.
Пред хора, които не ме знаят.
Нали?
Казах му: "Джери, не знам къде приключва скечът и започва бракът ни".
Питам те нещо…
Тандемът Стилър и Меара стана… потискащ за тях.
Чувстваха се в плен.
Жена ми, Ани, освен комедиантка,
е и драматична актриса.
Но никой не го знаеше, докато бяхме комици.
Това е нещо, което винаги е искала.
Като комик не можеш да имаш два имиджа едновременно.
Тя каза: "Искам да правя това.
И да го правя така". И я оставих да го направи.
След толкова години
Е хубаво да знаем
Обичам те.
Трябваше да спрем скеча.
Беше… рисковано, защото едва бяхме стартирали кариерите си.
Приключвам с глупостите,
суетата и скандалите. С всичко.
Колко години изгубих с тези теща.
ТЕАТЪР ТРЪК + УЕЪРХАУС
Написах пиесата Къщата със сини листа.
Имаше героиня, Бъни, гаджето на героя.
Прослушахме всички за ролята.
Един ден продуцентът ми звъни и казва:
"Обядвам в 'Руската чайна' и виждам Бъни.
Седи на съседната маса и я слушам.
Ан Меара е".
Питах дали не работи по Стилър и Меара.
Не знаехме дали работи сама. Той каза: "Нека разберем".
Когато се запознах с Ан, се развълнувах.
Тя бе играла в Одисей в нощния град,
беше сериозна актриса.
Агентът й не искаше да участва в нищо извън Бродуей.
Театрите извън Бродуей не бяха престижни,
бяха алтернативни театри.
Агентът й смяташе, че ще навреди на кариерата й.
Това не я интересуваше и тя се записа.
Дано намерите кадри как един път
Ан доведе малко момче.
Бен.
Стояхме пред театъра.
Ти държеше копие от сценария ми и го разглеждаше,
променяше, късаше страници…
Аз казвах: "Да, благодаря, г-н Стилър".
Да.
Изумително е, че след толкова години в комедията,
тя толкова лесно влезе в сериозна роля.
Пиеси от Юджийн О'Нийл
и Ричард Грийнбърг, уважавани драматурзи.
Това, че Ани го прави,
ме кара да се чувствам важен, като част от сбъдната мечта.
Как оцелява бракът, като сте съревнователни?
И двамата сте актьори.
Има естествено съревнование
между съпрузи.
В момента Ани върши всичката работа
по отношение на публични изяви.
Играе в Къщата със сини листа,
което я държи заета…
Перспективата да работи сам
бе нещо, което искаше,
но и се притесняваше дали след такъв успех
ще се справи сам.
Хората не знаят, но баща ми беше духовен човек.
Имаше силна енергия.
Ако си ожулех лакътя или нещо подобно,
той слагаше енергия върху раната. Такива неща правеше.
Беше човек с дълбока душевност.
Вярваше истински в себе си.
Помня веднъж бяхме в Испания на почивка и…
каниха хора да участват в щадящи битки с бикове.
И той отиде да се бие с бик.
Той… правеше такива неща.
Имаше нещо в него,
което го караше да скочи на арената и да се пробва.
Винаги съм се стремял да бъда като него.
Баща ти беше светец.
Носеше деветгодишно дете у себе си.
КРИСТОФЪР УОКЪН
Да. - Нали?
И си остана така. - Така е.
Ето бележка от баща ти. - Еха.
"Скъпи Крис, бележката ти е на огледалото ми.
Не спирай да пърдиш
в скъпарските си копринени шорти."
И така.
Всички тези неща са страхотни.
Виж. Хърлибърли.
Помня пиесата много добре,
вие участвахте в нея, Майк Никълс я режисираше.
Тук ли се сближихте с Джери?
Не, познавах Джери много преди това.
От 60 години. - Да.
Джо Пап стартира театър "Делакорт".
Шекспир в парка. - Да. Джери му правеше шоута.
Да. - Може би Ан също.
Отдавна. - Тогава се запознахме.
Майка ти ме плашеше мъничко.
Наистина.
Тя… Майка ти ме оглеждаше
и много добре ме преценяваше.
Нали? - Да.
Поглеждаше ме и знаеше какво си мисля.
Да.
Но и работех с Джери.
Да работиш с някого, е нещо лично.
Вярно е.
За мен е като акробатика в цирка.
Ти се премяташ,
а друг трябва да те хване.
И ти трябва да хванеш другия.
Джери беше така. Много стабилен.
Какво има, Зи?
Няма да повярваш. - Знаеш ме, на всичко вярвам.
Влак е бил отвлечен.
Не вярвам.
Бях във филм.
Играх в Ударът Пелам 123.
Страхотен филм.
Тук е Пелам. Къде е Гарбър?
И великите мъже пикаят.
Харесва ми колко му се радваме.
Знам, че те радва и теб.
Ти си бил… - Аз бях…
…на задната седалка.
Пътна полиция.
Пак се плаща.
Снимахме сцената
и аз бях отзад, в колата, през цялото време.
За пръв път бях на снимачна площадка.
Къде бяхте днес, г-н Латимър?
Помниш ли да си мислил: "Колко готино.
Баща ми играе Уолтър Матоу."?
Нещо щракна в мен, че искам да правя точно това.
Сигурен ли сте? - Да. Питайте всеки.
Финалът беше класика.
Извинявам се за безпокойството, г-н Лонгман. Хайде, Рико.
Той киха. Врата се отваря
и Уолтър Матоу се показва, и гледа така.
И почва музиката. Да-да-да…
Ако се налага,
ще играем в клуб утре. Ако се налага.
Но се наслаждавам повече, май и ти…
Кажи ми да млъкна.
Млъкни, Ан. Нека ви кажа. - Добре.
Съгласен ли си? - Обичам да е властен.
"РИЦ"
В театър "Парамаунт" прожектират "Риц",
с участието на Рита Морено и Джери Стилър.
Хитът "Риц".
Чуйте, ако сте в Ню Йорк,
трябва да гледате съпруга ми. Чудесен е.
Джак Уестън и Рита Морено участват.
Казва се Риц.
За какво е?
За гей сауна.
И е забавно.
Бяха на върха на популярността си
по отношение на това, което им предлагаха и което създаваха.
Това е сценарият на Летище 75.
Калифорния, идвам
Аз направих Летище 76, римейк на Летище 75,
с Ейми и Либра Макс, сестрата на Адам, и Хали Майкълс от долния етаж.
Това беше. Дръжте си броениците, хора.
Задълбочаваме идеята за отдалечаване.
Има елемент
на раздяла и събиране, който е страхотен.
Виждали ли сте се наскоро?
Не, но се наслаждавам на работата си и на това, че той работи.
Супер сме.
Стигнахме летището, най-после.
Но, естествено, имаше фенове, които искаха снимки с родителите ми.
Преместихме се.
Живяхме в апартамент, наречен Уествю Тауър.
На юг от бул. Сънсет.
Ходихме в Дисниленд,
в лунапарк, в "Юнивърсъл студиос".
Гледахме как снимат сериала на мама.
Специален гост е Ани Меара.
Ан участва в нов сериал,
наречен Кейт Макшейн.
Благодаря. - Ан ще бъде сериозна.
Да. - Кейт е сериозен човек.
Да, адвокат е. - Без шеги.
Как изглеждам? - Притеснена.
Ама че приятел си ти.
Не посягай на хлапето. Само ако те ядоса.
Извинявай, хлапе. Съжалявам.
Първото ми участие беше в нейния сериал,
играх синът на нейна клиентка.
Бях в "Парамаунт студиос" и си чаках сцената,
имаше червена лампа, наричаха я "индикаторна лампа".
Когато изгасне, трябваше да се появя.
Бях много притеснен.
Знам това.
Ти беше по-смел от мен.
Ти игра в Любовници и други непознати на осем год.
Вижда се, че съм уплашена.
Запявам фалшиво и Клорис Лийчман се включва за помощ.
Истински те обичам
Истински, скъпи
Пя фалшиво и… - Не пя фалшиво.
Детето е чудесно.
Толкова е красива… Ейми Стилър.
И Бенджи е чудесно хлапе. В случай, че гледа.
Той пее?
Не, свири на лъжици.
Тук в документалния филм
ще покажем Шоуто на Майк Дъглас от 1974 г.
Спокойно, гледат ви само 30 млн. души.
Лампите бяха заслепяващи.
Помня, че не исках да сбъркам. И не осъзнавах колко зле звучим.
Май. - Да.
Браво! Браво!
Джери Стилър и съпругата му, Ан Меара.
Как сте? Знам, че Ан снима нов сериал.
Джери също има шоу.
Джо и синове. - Страхотно.
И двамата имате сериали тази година. - Да…
"Си Би Ес" поддържат брака ни жив.
Ако сериалите бяха успешни,
животът ни щеше да се промени.
Сигурно щяхме да заживеем в Ел Ей.
Ти какво си? Дърво? - Велик дъб.
Ан Меара. - Какво?
Кажи ни как мина твоята 1975 г.
Беше добра за мен и Джери.
Емоционално? - Махнаха ви сериалите?
Добре ли ви е? - Все пак ги снимахме.
Имахме сериали, пропаднаха. Голяма работа.
Да цитирам Полиана:
"По-добре да опиташ, отколкото не".
Купихме хубави коледни подаръци.
За следващата година не обещавам.
Виж татко. Виж татко. - Да.
Иска да го фрасне в муцуната. - Да.
Мама искаше да е щастлива извън представленията.
Но за татко те бяха важни,
бяха част от щастието му. - Вярно.
Имаше напрежение помежду им.
Но не говореха с мен за това.
Защо да ме занимават с кариерата си?
Но все пак си бил там.
Усещал си. - Напрежението, да.
Бизнесът се променяше
и беше трудно за тях.
ДЖЕРИ СТИЛЪР
СПЕЦИАЛЕН ГОСТ - АН МЕАРА
Участваха в различни предавания.
И АН МЕАРА
Имаха моменти на успех
поотделно.
Участваха във филми тук-там.
Човешка трагикомедия, Томи.
Ще разплаче и камък!
Тя беше в Archie Bunker's Place.
Получи две номинации за ролята си там.
Никога ли не мислите за друг, освен за себе си?
Опитваха да намерят своите пътища, поотделно.
Този период беше по-тежък за татко, защото имаше нужда от одобрение.
Колкото и да бе погълнат от работа…
Осъзнах, когато имах свои деца и допусках грешки,
че е… много трудно.
Наистина е трудно да…
намираш баланса. Аз допуснах много грешки.
Сигурно повече от баща ми.
Така вече става.
Готин костюм.
На баща ми е. - Сигурно е готин човек.
Като се замисля,
той беше с нас в критичните моменти.
Ако ми домъчнееше за вкъщи по време на лагер, той идваше.
Когато взех ЛСД и пощурях,
той медитираше с мен…
Мама не можеше да се справя. Като че ли се изключваше.
Но той беше чувствителен и имаше бащински инстинкт.
Искаше да ни предпази от болка, която той самият е изпитвал.
Искаш ли Бен да е в бизнеса?
Не, в бизнеса е трудно.
Не понасях идеята за отхвърлянето.
Не исках това за Бен и Ейми.
Той все искаше да помага.
И не ми казваше, което ме влудяваше.
Ако имах лоша рецензия,
той пишеше писмо до автора…
колко бил в грешка.
Татко толкова ни защитаваше, че чак… ме задушаваше.
Правеше неща вместо нас, защото не мислеше…
че можем сами.
Трябва да грешим. И да… падаме.
Но той не го искаше. И мисля…
че това ме парализираше.
Ти поне имаше някаква страст.
Аз нямах подобен интерес към нищо.
Като по-голяма, към мен имаше очаквания и се притеснявах.
Тишина! - Не е тишина.
Писна ми от татко. Писна ми от…
от всичко. Махни…
Тези филми стават негативни.
Беше тежко време и за жените.
А ние не бяхме анонимни.
Не можехме да се провалим анонимно.
Имах много възможности,
но не знаех какво да правя с тях.
Не знаех коя съм.
Беше много болезнено.
И аз не… - А ти?
Какво искаше да правиш?
Просто исках…
Като играх сестрата в Ромео и Жулиета,
просто исках да разсмивам хората.
Затова, докато бях сервитьорка, а ти - известен,
ми беше много трудно.
Донякъде изградих характер заради това. Но донякъде.
Децата на актьори имат своите проблеми…
Така е. - …в живота.
И въпреки че ти си родител актьор,
можеш да ме разбереш, защото ти също си имал родител актьор.
Права си. - Мама не може да ме разбере.
Защото има… - Тя също е родител актьор.
Но е имала нормални родители. - Нормални!
Това е ужасно.
Те имат две деца.
И са женени повече от 21 години.
Забранихме им да се разделят,
поне докато шоуто върви.
После правете каквото искате.
После можем да се разделим. - Да, може.
Като започна,
мислехме, че шоуто трябва да е успешно, за да е успешен бракът.
После нещо друго се случи.
Трябва да имате успех в живота. - Напрежението.
И ако успехът…
пречи на брака,
който искате,
тогава трябва да се откажете от нещо.
В началото не знаехме какво ще стане.
Не знаеш колко ще продължи един брак, нали?
По грешните причини.
Изведнъж порастваш.
И предоговаряте условията на брака
с времето.
Бракът им…
трудиха се за него.
Ходеха на терапия поотделно.
Както и заедно.
Ходеха два-три пъти седмично, мисля.
След това се срещаха на по кафе, да говорят и да се сближават.
От терапията научихме,
че личният ни живот е по-важен от театралния.
Започнах да гледам различно на живота ни.
Смятам, че се избавиха от всякаква омраза.
Видях ги как се сближават и се грижат един за друг.
Сериалите ни бяха спрени, но бракът ни е жив.
Точно така.
Това е трудно в този бизнес.
Като отидох в Калифорния, не знаех дали
с Ан ще сме заедно,
след всичко, което правехме поотделно, както и заедно.
Благодарен съм, че го направихме и наистина се получи.
Това е готино. Да го чета ли? - Да.
Имали са пилотен епизод, знаеше ли?
И… - Да.
Пише: "Си Би Ес обявиха кастинга…"
Това татко ли е? - Да.
Джери, нямаме време за това.
За какво? Аз само ти честитя годишнината.
А, вярно. Честита годишнина.
"Май трябва да спра да спекулирам
дали ще харесат епизода.
Ан казва, че ще разваля отношенията ни, ако пуснем епизода.
Осъзнавам, че това ни отчуждава.
Отчаяната ми нужда да събера това, което правим на сцената,
с личното ни време.
Разбиранията ми за успех и отчаяната ми нужда от него.
Има нещо в мен, което иска повече."
Къде избяга времето? - Не знам.
Искам… още живот.
Сега виждам всички възможности.
Можех да съм… Можех да съм…
Повече от претендент… Да съм…
Не спираш да прекъсваш.
Искам да ме изслушаш.
Да ме чуеш. - Виж, Джери, правя нещо.
Чета. Изчакай да приключа.
Аз… - Спри!
Ще си говоря сам. - Добре, говори си, но насаме.
Никой не командва Франк Констанца!
Така е! За какви се имат? Как смеят?
Ох! Татко.
Бях на 65 години, не работех.
Бях забравен.
Лари Дейвид ми се обади.
Каза: "Искам да играеш таткото в Зайнфелд".
Не мога да се накарам да похарча ни едно от тези.
Имам някаква…
фобия!
Нелепо? Ще ти покажа нелепо. Дай ми това!
Мисля, че имаше много неща събрани в себе си, които…
Изкара… - Изкара в Зайнфелд.
Ако ми се вдигне кръвното, трябва да казвам:
"Спокойствие сега!".
Докоснах се до вътрешния ми гняв.
Поне…
Така ми каза Ан Меара.
Джери, искаш ли да кажеш нещо? Не искам да те спирам.
Ако имаш да излееш нещо, кажи си го.
Все пак сме гости на Майк.
Така е… - И като гости,
можем да имаме някакъв принос.
Изля си гнева,
който пазеше… заровен на дълбоко.
Поне донякъде тази роля дойде оттам.
Всички, пейте с мен!
Заведи ме на бал…
Колкото и да обичаш театъра,
колкото и да те зарежда публиката,
ако те дават по телевизията, целият свят те вижда.
Това е добре за мен, защото все искам да съм обичан.
Как сте? - Гледам шоуто. Харесва ми.
Джери Стилър, нали? Как е Меара? - Ан Меара е добре.
Баща ми беше в Зайнфелд
и това бе успокоение за майка ми,
защото тя не му беше нужна, за да успее.
Сигурно е била облекчена.
Аз съм на възраст, в която,
ако не осъзнаваш някои неща…
си прецакан. Никога не е късно за промяна. Само това казвам.
Най-накрая спря цигарите и алкохола.
И призна… причината за тези неща.
За някои хора е твърде болезнено
да осъзнаят някои неща,
но за мен е полезно да преживееш минали травми,
които не са адресирани навреме.
И когато не са адресирани навреме,
обикновено се проявяват по непродуктивни начини впоследствие.
Беше красиво как тя…
…порасна.
Баща ми така и не го прие.
Дори когато тя посещаваше Анонимните алкохолици всеки ден
и му казваше: "Джери, аз съм алкохоличка".
Той отвръщаше: "Не се съди сурово.
Беше под напрежение и…".
Не искаше да я критикува по този начин.
Обичаше я безусловно.
Това After-Play ли е? - Намерих го в нещата й.
Леле. Това е страхотно.
Ан е автор и главен герой на пиесата After Play
в театър "Четири" в Ню Йорк.
Беше объркващо. Майки!
Епично е, за бога!
Сцената с ръкавиците! - Ръкавици?
Говори за две момичета, които описват теб и мен.
"Сузи и Поли? Какво им е? Очарователни са."
"Гневни са. Липсвах от живота им.
Дори когато бях там, ме нямаше."
"Стига се линчува. Чудесна майка беше."
"Имахме кариери, за бога."
"Бяхме заети да сме известни и богати."
Сякаш говоря на себе си.
Може би, защото… Репликите, които Ан е написала,
са неща, които сме си казвали през годините.
"Радвам се, че съм с вас. Ще пийна още едно.
Разиел й подава обецата.
Май я изпусна."
"Обецата ми! Мислех, че е изгубена."
"Нищо не е изгубено, госпожо."
АН - ЕЙМИ БЕНДЖИ - ДЖЕРИ
Покрай собствения ми брак и моите преживявания
разбирам родителите си много повече.
Заради… това, през което съм преминал,
знам колко е трудно да се направи това, което правеха те.
Той обичаше да идва тук,
дядо Джери. - Да.
с Кристин бяхме разделени от няколко години
и после се случи КОВИД.
Взехме решението да се върнем в къщата, с децата.
А това дърво… - И това там.
Му беше любимо. Големият бор.
Изведнъж бяхме всички заедно,
тогава започнах и този филм.
Тематиката беше сближаване.
И тя казва: "безрадостно". - Да.
Говорехме за проблемите си, през какво сме преминали
и видях как родителите ми са преминали през същото,
по начин, по който не виждах преди.
Ако ми беше казал, че на тази възраст…
ще съм по-щастлива, отколкото на младини,
бих казала: "Не е възможно".
Това е чудесно, нали? Да откриеш, че е възможно.
Благодаря ви. Много сте мили.
Искам да ви разкажа малко за живота ми. Дано…
Правя вечерни представления,
в които говоря за живота си.
Това… доставя ми удоволствие.
Част от живота ми е… Винаги съм искал да правя това.
Исках да работя сам.
Знам. Знам. Просто…
Е, мерси…
Оп, ето я. Това е…
Съпругата ми. Милата… Ан Меара.
Тя е, да.
Странно, но докато Ан беше в публиката,
започна да ме прекъсва.
Ставаш много сериозен.
Става мрачно.
Сякаш четеш хафтара на Бар мицва.
Внезапно
пак бяхме Стилър и Меара.
Как сте? - Как сте?
Аз съм Хърши Хороуиц.
Аз съм Мери Елизабет Дойл.
Ти ли си? - Ти ли си?
Аз съм. - Аз също.
Мери Елизабет Дойл. - Хърши Хороуиц.
Радвам се да… - Хич не си променена.
О, моля те.
От какво си най-горда?
Най-горда съм с това, че…
истински опознах съпруга си.
Уважавах го и уважавах творчеството ни.
Искаш ли половината?
Мразя тофу.
Написа няколко пиеси, после писа за живота си.
Това са нейни мечти.
"Джери лежи с мен и Бен, в Нантъкет.
С Джери си държим ръцете.
Усещам ръцете и кожата му.
Слънцето ме пече, докато лежа на леглото до прозореца.
Джери казва: 'Самолетът не излетя. Реших да се прибера.'"
Имахме къща в Нантъкет,
беше й любимо място.
Там са погребани и двамата.
След като мама получи удар,
не можеше да комуникира.
Но по погледа й се разбираше, че още е там.
Беше напълно парализирана.
Но можеше…
Ако кажехме нещо забавно, се смееше.
Седяхме около нея и се опитвахме да я разсмеем.
Ейми и аз разигравахме различни роли.
Ако успеех да я разсмея, знаех, че се справям добре.
Тя беше трудна аудитория.
Много години,
две, три, няма значение.
И после аз…
Исках да съм актьор и…
учих в Ню Йорк и…
срещнах Ан Меара.
Това беше голяма работа.
Беше невероятен човек, Ан Меара.
Не бях срещал друга като нея.
Аз…
Влюбихме се или нещо подобно.
Имаш ли някаква омраза?
Не. Вече не. - Добре.
Много те обичам. - И аз много те обичам. По същия начин.
Обичам те. - И аз, много.
Кажи ми нещо, татко. - Какво?
Не е ли хубаво да си жив?
Така е. Това си е животът.
Нали? Ще си отидем заедно, аз и ти.
Добре. Ще се държим за ръка.
Да. Ще се държим за ръка.
Ще си прекараме добре, където идем.
Да. Да.
Ще ме водиш ли на пиеси?
Водил съм те… Да, като си отида, ще те водя навсякъде.
Искаш да кажеш нещо на Бен? - Бен, как си?
Искаш да кажеш нещо на Ейми?
И тя е в шоу бизнеса. Талантливо момиче е.
Цяло чудо е. Минава през един и…
отива в друг…
Може да го наречеш чудо.
Мога, да. - Понякога талантът е…
вътре в теб, дълбоко.
Да, така е.
Какво е това? - Магнетофон.
Магнетофон? Добре. - Да.
Записва какво казваш.
Ще те слушат завинаги. - Да.
Няма да си забравен.
БЛАГОДАРНОСТИ НА ПРИЯТЕЛЯ МИ МАРК РОМАНЕК, ЧЕ МИ ПОМОГНА С ТОЗИ ФИЛМ.
Превод на субтитрите: Ина Енчева