Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
A teď živě z divadla Eda Sullivana v New Yorku…
Vítězem soutěže American Idol se stává…
Dostanete auto!
Přichází muž, který pro mnohé zosobňuje samotnou televizi.
V RANÝCH DNECH TELEVIZNÍHO VYSÍLÁNÍ
Kdyby Ed Sullivan neexistoval, Amerika by si ho musela vymyslet.
JEDEN MUŽ PORUŠIL PRAVIDLA.
Děkuji, dámy a pánové. Užijte si dnešní show.
Přivítejte…
Eda Sullivana.
Ed Sullivan!
Přichází Ed Sullivan!
Kdyby nás měl zastupovat jeden člověk, byl by to Ed Sullivan.
Nejslavnější ukazovač v dějinách televize.
Muž, který ukazoval na ty největší hvězdy showbyznysu.
Byl to jeden z nejznámějších pořadů v dějinách.
Dámy a pánové, Elvis Presley!
V kolika letech jste viděl tyhle záběry z divadla Eda Sullivana?
V sedmi. Udělalo to na mě neskutečný dojem.
Dámy a pánové, The Beatles!
Lidi si přesně pamatují, kde zrovna seděli a co dělali,
když Beatles vystoupili u Sullivana.
Co se tehdy honilo hlavou vám?
Vyrovná se mu dneska někdo?
- Já na jeho pořadu vyrostl. - Nikdy na něj nezapomenu.
The Ed Sullivan Show byla kulturní revoluce.
Jo!
TO NEJLEPŠÍ NA NEDĚLI
Televize navázala na éru rádia a zdědila některé z jeho nejhorších vlastností.
Sullivanův hlas byl vytvořen pro účely tohoto dokumentu.
Citujeme ho doslova z tisíců sloupků, článků a dopisů, které za života napsal.
Když se Ed Sullivan objevil na obrazovkách,
televize byla úplně jiná než dnes.
Obrazovka byla takhle mrňavá.
Máme tu dalšího soutěžícího. Račte.
A černošské umělce člověk v televizi moc neviděl.
Někteří chtěli mít v televizi jen bělochy.
Vídali jsme akorát postavy typu Amos a Andy.
ZAKLADATEL MOTOWN RECORDS
Komické postavy s karikaturním líčením napodobujícím černochy.
Co to vyvádíš, Amosi?
Prý mám vydržet na drátě, tak držím.
S příchodem Eda se ale všechno změnilo.
Naši dnešní show zahájí Jackie Wilson. Potlesk, prosím!
Považujete se za vlivného muže?
Myslíte, že dokážete změnit postoje běžných Američanů?
Podle mě tomu alespoň pomáhám.
Mám na lidi jednoznačný dopad stejně jako třeba úvodník v novinách.
V televizi může člověk ovlivnit spoustu věcí.
Byli jsme první pořad s černošskými účinkujícími.
Dámy a pánové, naši přátelé teď zahájí dnešní show.
To, jaký druh umělců a lidí si Ed Sullivan do svého pořadu zval,
bylo do té doby naprosto nevídané.
Louis „Satchmo“ Armstrong!
Jeho výběr hostů
chtěl pořádnou odvahu.
Will Mastin Trio se Sammym Davisem mladším.
Na The Ed Sullivan Show jsem koukal pravidelně.
Stejně jako ostatní. Byla to velká událost.
Co jsme dělali každý nedělní večer?
Celá rodina se sešla u televize a sledovala Eda Sullivana.
V černošských čtvrtích to byla velká věc.
Představte si, že jste desetiletý sociální případ
a koukáte na Eda Sullivana.
V době, kdy v televizi žádní černoši nebyli.
Když jste na obrazovce konečně nějakého viděli,
bylo to jako symbol naděje a netušených možností.
- Podržíte mi rukavice? - Moc rád.
Televizní rada si myslela, že když lidem na jihu
ukážete černošskou hvězdu, všichni vypnou televizi.
Jedna, dva, tři, čtyři. Nechceme se mísit.
Tvrdili, že lidi na jihu černochy nesnášejí.
Jenže k účasti na demonstracích je možná donutily okolnosti.
V soukromí vlastního domova si mohli dělat, co chtěli.
Spojené státy byly tehdy názorově rozdělené.
JEN PRO BÍLÉ
Cestou domů jsem se v autobuse posadila
a řidič mě nutil, ať to místo uvolním bělochovi.
Vůbec mě neviděl jako člověka.
Tak jsem odmítla.
Rasismus byl všudypřítomný. Přímo na očích.
Nikdo svůj názor netajil.
Pak přišel Ed Sullivan a vůbec se toho nebál.
Zdálo se, že je mu jedno, co si kdo myslí.
NEDĚLE 22. LISTOPADU 1955
Dámy a pánové, každý ví,
že když se v hudebním světě objeví nový populární trend,
jako první se o něm dozvíte v Harlemu.
Před pár týdny jsem tam v ulicích viděl tisíce lidí,
co jamovali kolem divadla Apollo.
Všichni se snažili dostat na Rhythm & Blues Dr. Jivea.
Proto vám chci představit tohoto mladého diskžokeje z WWRL.
Děkuju.
Děkuju vám, dámy a pánové. Přivedli jsme vám spoustu hvězd.
Rád bych vám představil skvělého zpěváka folku a bluesu
Boa Diddleyho.
Už z dětství si pamatuju tenhle riff.
Ten složil Bo Diddley. Přišel s ním on.
Je inspirovaný africkými duchovními zpěvy.
Svolal jsem ostatní. Jeroma s rumba koulema i zbytek.
V zákulisí nám řekli, ať se na kameře nekroutíme.
Odpověděl jsem, že mě omezovat nebudou.
Můžou mě zpomalit, ale nezastaví mě.
Lidi ze stanice nakazovali, co se nesmí, aby to nevadilo lidem na jihu.
Ed ale pořád zkoušel, co si může dovolit.
Od našeho posledního vystoupení nám přišla spousta dopisů
s dotazem, kdy jsme konečně prorazili.
Stalo se to na tomhle jevišti. Povyprávím vám o tom.
Povíte nám něco o svém dětství?
Na kluka z maloměsta jsem měl neuvěřitelný život.
Nejsem nijak výjimečný. Jen jsem měl výjimečné štěstí.
Povíš těm, co tě vidí poprvé, kolik ti je let?
Jedenáct.
- A jsi z Kalifornie? - Jo.
Snila jsi o spoustě sladkostí a konečně se ti to splnilo?
No jo.
Tak to nám určitě zase s radostí zazpíváš.
Jakou písničku?
- „Swing Low, Sweet Chariot.“ - Chcete ji slyšet?
Tamhle máš mikrofon.
28. ZÁŘÍ 1901
Narodil jsem se v Harlemu, což tehdy bývala židovská a irská čtvrť.
Měl jsem dvojče,
ale můj bratr Dan ve dvou letech zemřel.
Naše rodina byla chudá,
ale byli jsme hrdí a soběstační.
Odjakživa jsem chtěl psát.
Na Edovi bylo zvláštní, že začínal jako sloupkař.
Nebo teda jako novinář.
A propracoval se k jednomu významnému sloupku.
Stal jsem se redaktorem sportovní rubriky.
Ti musejí být kritičtí a všímaví.
Dokážou poznat, co daného hráče žene kupředu.
Sport je taková vaše první láska, co vás provází celým životem.
Když jsme na střední v Port Chesteru hráli baseball,
v lize byli černoši a někteří hoši proti nim odmítali hrát.
To mi vždycky hrozně vadilo, protože Irové po příchodu do USA zažívali to samé.
Všichni tvrdili, že jsme líní opilci.
A naši věděli, že je to špatně.
Byli velmi…
ne vyloženě tolerantní, ale používali zdravý rozum.
To, že odmítám ustupovat těm, které nenávidím,
mám rozhodně po tátovi.
Naučil mě respektovat práva utiskovaných.
Byl to ten nejnebojácnější muž, jakého jsem kdy poznal.
V Edově sloupcích o menšinách byl znát otevřený přístup.
Myslím, že tím pomáhal uklidňovat
tehdejší napjatou politickou atmosféru.
Zároveň jsem si ale uvědomoval,
že za to musel sklízet spoustu kritiky,
protože tehdejší rasová situace otřásala Amerikou i zbytkem světa.
Dámy a pánové, přivítejte pěveckou hvězdu z Augusty v Georgii.
Jamese Browna! Potlesk, prosím!
BRONX, NEW YORK CITY 17. ŘÍJNA 1929
A vyráží! Běží s míčem skoro 90 metrů až na konec hřiště!
Pak jsem dělal sportovního redaktora v New York Evening Graphic.
Newyorská univerzita měla v New Yorku hrát proti Georgijské univerzitě.
Z rozhodnutí Newyorské univerzity,
že svého černošského hráče nenechají hrát, mi bylo zle.
ZÁLOŽNÍK NA LAVIČCE
Přišlo mi důležité to zkritizovat veřejně.
Je to ostudná situace.
Myers riskuje zdraví pro školu, která ho pak nechá sedět na lavičce
jen proto, že Georgijská univerzita nechce hrát proti černochům.
Pokud Newyorská univerzita dovolí, aby se uprostřed hřiště
vztyčila hranice mezi černochy a bělochy,
měla by raději rovnou zrušit celou fotbalovou sezónu.
V životě jsem měl spoustu štěstí.
Například když mě jako novináře
šťastná náhoda zavedla do showbyznysu.
Redakce mi přidělila sloupek o Broadwayi,
i když jsem o divadle nic nevěděl.
Haló? Že mám mluvit k nim?
Tu práci jsem nechtěl, ale kdybych ji nevzal, vyhodili by mě.
Zdravím. Můžu se vám představit?
Jsem Ed Sullivan a píšu sloupky o Broadwayi. Nejsem žádný herec,
což sami brzy zjistíte.
Rád bych vám představil svého přítele,
sloupkaře z The Daily News, který Broadway skrz své články
přiblížil lidem po celé zemi.
Ztělesnění Broadwaye, pana Eda Sullivana z The Daily News!
Dámy a pánové, naše noviny zahajují druhý ročník Plesu za úplňku.
Rozjeď to, Dicku Himbere!
Vezmeme to znovu?
Dnešní večer zahájí úžasné revue Ikea a Tiny Turnerových.
Jsou báječní. Potlesk, prosím.
Ples při úplňku byl důležitá událost newyorské estrádní scény.
Na téhle velké benefiční akci v Madison Square Garden
jsem vybíral účinkující a zároveň moderoval.
Naučil jsem se vystupovat před lidmi a začal věřit svému čichu na talent.
Titul vyhrává dvojice číslo devět.
Poblahopřeje jim sám moderátor Ed Sullivan.
A vše to vedlo k nejdůležitějšímu dni mého života,
třetímu září 1947.
MANHATTAN, NEW YORK CITY
Tehdy jsem už 12. rok působil jako moderátor.
Televize byla úplná novinka a já nevěděl,
že se CBS na poslední chvíli rozhodla vysílat přímý přenos.
Ples při úplňku na Broadwayi.
Ani jsem netušil, že vedení stanice hledalo pohodového a nenuceného muže
na moderování nedělní večerní estrády.
Díky tomu přímému přenosu se CBS rozhodla tu práci nabídnout mně.
NEDĚLE 20. ČERVNA 1948
Dámy a pánové, vítejte!
Emerson Radio & Television představují
Toast of the Town a moderátora Eda Sullivana!
Dobrý večer. Jak jistě víte,
tento pořad od Emerson Radio & Television…
Když jsem se poprvé objevil v televizi,
odborníci nám radili, ať se díváme přímo do kamery.
Herce to nevyvádělo z míry,
ale ve mně pohled do těch železných příšer navozoval rigor mortis.
Na viděnou příští neděli ve stejný čas na stanici CBS, dámy a pánové.
Emerson si pro vás nachystá další show plnou hvězd…
Televizní kritici na CBS naléhali, aby se mě zbavila.
„Co proboha dělá Ed Sullivan v televizi?“
„Ed na kameře vypadá jako indián z obchodu s doutníky.
Jako socha s kamennou tváří z Velikonočního ostrova.
Usmívá se, jako by předtím olízl citron.“
Tohle sako měl Ed Sullivan při svém televizním debutu.
A zde je kovová tyč, která Eda držela, aby nespadl.
Pouštěli se do mě…
Ale no tak, dejte mi pokoj.
…a když jsem ten pořad viděl, nedivil jsem se jim.
Získal jsem titul „Kamenná tvář roku 1949“.
Uráželi mě tak nechutně,
že moje dcera Betty přestala číst noviny.
V jednom článku psali, že mám v hlavě kovovou destičku.
Dostal jsem stovky dopisů, ve kterých mi lidé gratulovali
k odvaze dál moderovat i přes takový handicap.
Co vám kromě představivosti pomohlo to ustát? Hroší kůže?
Přesně tak. A lidé u obrazovek
mě v průběhu let přijali takového, jaký jsem.
Vědí, že nejsem žádný bavič, ale že se snažíme
sehnat ty nejlepší umělce.
Vítejte u našeho pořadu. Dnes večer…
Nikdy jsem pozornost nestrhával na sebe.
Já jen hledal ty nejlepší interprety.
Těsně před válkou zakusili harlemští umělci tvrdou nouzi.
O estrády už totiž nebyl zájem.
Den za dnem a noc za nocí
jsme obcházeli divadla a noční kluby a hledali někoho zajímavého,
ale žádný z tanečníků mě nikdy nezaujal
tak jako Bill „Bojangles“ Robinson.
Jmenuju se prakticky stejně jako on,
takže jsem ho znal už od tří let.
Točil filmy s Shirley Temple. Byl vážně slavný.
Bojangles. Složili o něm i písničku.
Byl to velký hit od Sammyho Davise.
Já jsem v Hollywoodu a vy pořád v Harlemu.
Byl to černoch, co hrál ve filmech,
ale netančil typicky černošské taneční styly.
Prostě tančil.
Přátelím se s ním už 20 let.
Byl to první umělec, který přijal nabídku k zahájení mého pořadu.
A to otevřelo dveře mnoha estrádním hvězdám.
…Jeho Výsost Cab Calloway!
Dámy a pánové, Cab Calloway!
Estráda tvořila velkou část jeho pořadu, protože měl k těmhle umělcům blízko.
Pearl Bailey.
Estrádní umělci jsou z celé jevištní branže nejzajímavější.
Tehdy se pořádaly varieté s komiky,
kapelami nebo pěveckými skupinami.
Nebo třeba stepaři, jako byl Peg Leg Bates.
Ed Sullivan je praotec všech televizních pořadů
s živými vystoupeními. Na tomhle poli byl první velký hráč.
Televize estrádním hvězdám nepřinesla jen novou práci.
Tohle nové médium je jim šité na míru,
jak v mém pořadu ostatně dokázali Cab Calloway, Ella Fitzgerald,
Louis Armstrong, Hazel Scott, Ink Spots a Lena Horne.
Tihle umělci jsou skvělí, ale v televizi ještě lepší.
Na rozdíl od velkého divadla má totiž každý místo v první řadě.
Ještě jednu!
Moc jsme jim neplatili,
ale tyhle černošské hvězdy tu pro mě byly, kdykoliv jsem je potřeboval.
Osobně jsem si jistý, že bez nich
by rané dny televize byly noční můra.
Ed Sullivan má neukojitelnou touhu poznávat lidi.
Nejrůznější lidi.
Sullivanovi už deset let žijí v hotelu Delmonico tady v New Yorku.
V hotelech vlastně žijí už 24 let od své svatby.
Když žijete v hotelu, nemáte moc úložného prostoru.
Necháváte si jen to, co je vám nejdražší.
Máme spoustu fotek Betty, naší jediné dcery.
Někde tady máš jistý pár bot, že?
Přesně tak. Přímo tady. Jsem rád, že jsi mi je připomněl.
Jsou to boty úžasného umělce a skvělého Američana.
Patřily Billovi „Bojanglesovi“ Robinsonovi.
Jeho poslední pár.
Všimni si těch odlehčených podrážek. Prý se mu v nich dobře tančilo.
Jsem si jistý,
že kdyby Bill Robinson neobětoval tolik energie pro druhé,
nezemřel by na infarkt a pořád by tu s námi byl.
On ale pracoval až do samého konce.
Když jsme Billovi plánovali pohřeb, říkali jsme si,
že i když jako jiní šlechetní umělci zemřel bez peněz,
zaslouží si pohřeb hodný svého postavení.
HARLEM, NEW YORK CITY 28. LISTOPADU 1949
Harlemské školy ten den ukončily výuku dopoledne.
Takže když pohřební průvod vyrazil od kostela,
stály v ulicích desítky tisíc mladých černochů.
Dav se táhl až ven z Harlemu.
Záleželo mu na nás. A chtěl, aby publiku došlo,
kolik umělců čeká, až jim někdo dá prostor na jevišti.
Slečna Dionne Warwick.
On nám ho dal
a my se tak mohli dál věnovat tomu, co po nás lidi chtěli.
Bavit je.
A předvádět jim něco, co jinde neuvidí.
A teď… úžasní Gladys Knight & The Pips.
ATLANTA, GEORGIE 8. LEDNA 1952
Dnes u nás přivítáme
váženého pana Hermana Talmadge, guvernéra Georgie.
Vím, že vaše zvyky a tradice
hovoří proti rasovému míšení, ale jak to vidíte do budoucna?
Máme v úmyslu zachovat segregaci za každou cenu.
Bylo mi naznačeno, že bych si neměl zvát černošské umělce.
Jižanské publikum by se prý urazilo
a přepnuli by kanál. Odpověděl jsem, že tomu nevěřím.
Asa Carter z Alabamy zorganizoval bojkot.
Považujeme to za pokus o podkopání
morálních zásad anglosaské rasy,
kterou stavějí na úroveň černochů.
Jižané nám píšou a chtějí,
abychom naše hosty pozvali znovu, protože si jejich vystoupení užili.
Jde jim čistě o jejich schopnosti.
Běloši na jihu chtějí, aby vše zůstalo při starém.
Spousta lidí, kteří nás neznají,
neví, jak hluboce zakořeněné v nás tyhle pocity jsou.
Vytvořili jsme dvacetičlenný výbor,
který skoncuje s tím vulgárním negerským rock and rollem.
Jen si představte, jak se asi vaše dcera s běloskvoucí pletí
bojí chlupatého, páchnoucího negra s opičím obličejem…
- Dovedete si to vůbec představit? - Ne!
- A uděláte s tím něco? - Jo!
To si žádalo trochu irské vznětlivosti, ne?
Ta mi tehdy nepomohla.
Prohlášení guvernéra Talmadge, že by černoši měli mít zákaz
vystupovat ve stejných pořadech jako běloši, je hloupé i kruté zároveň.
Osobně si nikdy nekoupím nic od nikoho,
kdo přispívá k integraci
a degradaci a křížení bílé rasy.
Právě jsem přijel z venkova.
Americká televize je byznys postavený na reklamě,
a tak musí zákazníkovi nabídnout to, co chce vidět.
„Asi chtějí prodávat auta jen černochům.“
Divili byste se, co všechno mi zakazovali.
Když v mém pořadu vystupoval černoch, CBS mě varovala, ať si stoupnu dál od něj.
V publiku prý sedí náš drahý přítel.
Joe Louis! Mistr světa v těžké váze.
No tak, jen pojď.
Řekli mi, ať Joeovi Louisovi nepodávám ruku.
Víc peněz už ze mě nedostaneš, šampione.
Rád jsem tě zase viděl.
Kritizovali mě, když jsem stisknul ruku Ethel Waters.
- Děkuju. - Díky.
Ale v každé době a zvlášť dnes…
Vítej zpět u nás.
…hraje síla prostých slov v ideologickém střetu klíčovou roli.
Promlouvám k vám jako pravý Američan.
Černoši nám berou práci!
Když s tím nic neuděláme, jak to s námi dopadne?
Komunističtí agitátoři, již se vydávají za vůdce hnutí za občanská práva,
chtějí pro své machinace získat co nejširší podporu.
Mnozí se nechali oklamat a pomohli vytvořit iluzi masové podpory
tohoto spiknutí, které se schovává za transparenty o občanských právech,
ale ve skutečnosti se snaží o vznik sovětské černošské republiky.
Jsem přesvědčená, že za tím vším stojí
komunistická fronta.
To oni s tímhle vším začali.
Rasismus, který je u nás všudypřítomný,
se zakořenil hluboko v mysli a srdcích mnoha mužů a žen.
Významně ovlivnil i můj vlastní život.
Mám děti a vkládám do nich velké naděje.
Synovi je deset let
a já udělám všechno pro to,
abych ho odnaučil všechny primitivní, středověké koncepty
o falešném vlastenectví,
uměle tvořených hranicích a významu vlajek.
Lidstvo je mnohem víc než všechny tyhle primitivní symboly.
V publiku máme pár letců z perutě Blue Angels našeho námořnictva.
Vstanete, prosím?
Můj agent mi zavolal s tím, že mě Ed Sullivan pozval do svého pořadu.
Dámy a pánové, příští týden se můžete těšit na Harryho Belafontea
a jeho první televizní vystoupení.
Byl jsem nadšený, protože to mohlo naplno odstartovat moji kariéru.
Během příprav na vystoupení
mi můj agent zavolal, že mu CBS řekla, že nevystoupím.
„Jsi na černé listině.“
V hnutí za občanská práva jste velmi aktivní, že?
Přesně tak.
Povíte nám něco o své roli…
V zemi vládla protikomunistická atmosféra, takže se snažili
zastánce levicové politiky nepouštět do médií.
Když to řekli Sullivanovi, pěkně ho to naštvalo.
Trochu jsem se na Harryho Belafontea poptal.
Zjistil jsem, že je to katolík, a zavolal jsem jeho knězi.
Jako Američanovi se mi komunismus hnusí
stejně jako jiné „ismy“, které jsou v rozporu s naší národní identitou.
Chtěl se mnou mluvit, tak mě pozval k sobě do hotelu.
Řekl mi, že mu dali vědět, že u něj nesmím vystoupit,
protože jsem přívrženec komunistické ideologie
a vyvolávám nepokoje,
které nejsou v nejlepším zájmu USA.
Odpověděl jsem: „Pane Sullivane, všechno, z čeho mě obviňujete,
je pravda.
Když ale Irové bojovali proti Britům,
všichni Irové na světě
měli rebely za hrdiny.
Tak mi řekněte,
v čem je boj černochů proti útlaku jiný.
Irští rebelové, kteří dělali to samé, byli za hrdiny.
Kdežto černošští rebelové prý nejsou vlastenci.“
Nebojovali jsme za náš národ,
ale za naše lidství.
A oni se k nám nechovali jako k lidem.
Na té schůzce jsme nic nevyřešili,
ale snad hodinu nebo dvě po návratu do kanceláře
mi můj agent zavolal se slovy:
„Nevím, co jsi Edovi Sullivanovi řekl, ale nakonec vystupovat budeš.“
Dámy a pánové, nastává chvíle, na kterou jsme všichni čekali.
Přichází jeden z nejtalentovanějších lidí ve Spojených státech i na celém světě.
Přivítejte… Harryho Belafontea! Potlesk, prosím!
Belafonteovo první vystoupení v televizi dokázalo,
že je v neděli večer
vítán i na obrazovkách v jižanských domácnostech.
Harry Belafonte může naší zemi přispět nehledě na přesvědčení a rasu.
Nás démonizované umělce z černých listin
najednou snímaly objektivy televizních kamer
v tom „nejameričtějším“ pořadu na televizních obrazovkách.
Sullivan byl totiž Američan jak poleno.
Čím víc lidí začalo vnímat lidskou stránku celé věci,
tím víc se jich stavělo proti tehdejší politické situaci.
Od chvíle, co jsi u nás byl naposledy,
nám přišlo spoustu dopisů o tom, jestli bys nemohl sednout ke klavíru
a něco nám zahrát.
Moc rád.
- Zahraješ nám? - Jo.
17. KVĚTNA 1954
Toto je Nejvyšší soud.
17. května jednomyslně prohlásil,
že je segregace ve státních školách nelegální.
Z černochů na jihu jsou noví lidé.
Vědí, kým jsou i kam směřují.
Guvernér Davis a zákonodárci zkoušeli všechno možné,
aby integraci zastavili.
Zastánci segregace házeli kameny.
Rasová situace byla drsná, hlavně na jihu.
Já ale dělal to, co jsem miloval.
Žil jsem svůj nejdivočejší sen.
Byl jsem ještě mladý.
A v mládí se člověk ničeho nebojí.
Přemýšlí jinak. A pak ho čeká krutý střet s realitou.
DREW, MISSISSIPPI 28. SRPNA 1955
Tohle je blátivá řeka Tallahatchie,
ve které se našlo zatížené tělo
mladého Emmetta Tilla.
Nikdy na to nezapomenu. Když jsme viděli, co mu provedli, bylo mi 15 let.
ZAKLADATEL A ZPĚVÁK THE TEMPTATIONS
Nechci o tom… Je pro mě těžké o tom mluvit.
Hráli jsme dole na jihu, kde Emmetta Tilla zastřelili.
To město od té doby přejmenovali,
jako by nás tím mohli donutit zapomenout, kde a jak k tomu došlo.
Na jihu se nám toho stalo tolik…
Když jsme někam jeli naším autobusem, stříleli po nás.
Nadávali nám, protože jsme chtěli jíst.
Člověk zjistí, co všechno dokáže ustát.
Museli jsme to nějak zvládnout. Nehodlali jsme se nechat zastavit.
Nezbývalo nám než dál bojovat.
BIRMINGHAM, ALABAMA 10. DUBNA 1956
KING COLE NAPADEN NA KONCERTĚ
NAT KING COLE SRAŽEN NA PODLAHU BĚLOŠSKÝM DAVEM
Kam dnes letíte, Nate?
Do Raleighu.
Pokračujete v turné po jihu?
Stejně už je skoro u konce.
Zbývají z něj jenom nějaké čtyři dny.
Ti muži na vás údajně zaútočili,
protože brojili proti rock and rollu
a „černošské hudbě“.
Co si o tom myslíte?
Nebylo to o tom, co jsem zpíval.
Napadli by mě, i kdyby šlo o „Blíž k Tobě, Bože můj“.
Takže nečekáte, že dojde k něčemu podobnému?
Samozřejmě, že nečekám. Ale já to nečekal ani předtím.
Tyhle pušky jste našli v tu noc, kdy napadli Kinga Colea?
- Ano. - Jsou nabité?
- Plně nabité. - Aha.
- Dva muže obvinili z pokusu o vraždu, že? - Přesně tak.
Jako dítě v showbyznysu jsem až později pochopil,
proč jsme spali na zastávkách a proč jsme se policie ptali,
kde bydlí černošské rodiny, u kterých bychom mohli přespat.
Myslíte, že vaše turné napomáhá rasové integraci na jihu?
Jistě. Spousta lidí se mě ptá,
proč hraju pro segregované publikum.
Když ale jako černoch hrajete pro bělochy i černochy,
pomáháte sbližovat lidi.
Zákony nijak neovlivním,
i když jsem samozřejmě segregaci nikdy neschvaloval.
Na jihu ale nemůžu jen tak vyjít na pódium s tím,
že požaduju integraci.
Nat King Cole, kterému svědkové po útoku tleskali 15 minut v kuse,
může pomoct zmírnit současnou vypjatou situaci.
Dokážeme to vyřešit, ale musejí se zapojit všichni.
Dvě velké hvězdy…
6. KVĚTNA 1956
…Tony Martin a Nat King Cole!
- Martine. - Cole.
- Rád tě vidím. - Taky.
- Paráda. - Nádhera.
Tak jo.
- Nosíš do práce klobouk? - Občas.
- Kdy? - Když svítí slunce.
- A co když prší? - Vrátím se tam, kde svítí slunce.
Tak to bychom si měli pospíšit.
Nesmíte to vzdát. A my se nikdy nevzdáváme.
To přece víte.
Jako vždy mi bylo potěšením, pane Cole.
Mně taky, pane Martine.
Asi už bychom měli jít.
No jo, než nám vyblednou obleky.
Jsme tu s mužem, který za tímto pořadem stojí.
Patrick Watson s Edem Sullivanem probíral šoumenství a vy… teď vše uvidíte.
Ukážeme vám něco, co se jen tak nevidí.
Usmívajícího se Eda Sullivana.
Je známý tím, že udělá cokoliv pro to,
aby na kameru dostal ty správné umělce.
Úspěch jsem vždycky považoval za záhadu.
Podle mě jde o kombinaci toho, co děláte, a toho, co se vám prostě stane.
Na můj pořad se každý týden dívá 35 až 50 milionů diváků.
Já tomu přispívám tím,
že mám čich na to, co se lidem bude líbit.
V tom spočívá tajemství mého úspěchu.
Dámy a pánové…
28. ŘÍJNA 1956
…přivítejte Elvise Presleyho!
ELVIS VRTĚL BOKY U SULLIVANA
PRESLEY SULLIVANOVI PRUDCE ZVÝŠIL SLEDOVANOST
STANICE SOUPEŘÍ O SLEDOVANOST
Je pro vás důležité, aby vás lidi měli rádi? Dělá vám to starosti?
- Jo, dělá. - Vážně?
Chci, aby mě lidi měli rádi,
a když čtu nějaký útočný článek,
strašně mi to vadí. Asi jsem… prostě moc citlivý.
Tím dnešní show končí. Nezapomeňte se stavit
do autosalónu Lincoln-Mercury s tím, jak se vám líbila.
Udělejte to pro mě a moji rodinu.
Dobrou noc, byli jste skvělí.
Jaký byl nejhorší okamžik vaší kariéry?
Někdo mi říkal, že když jste se dozvěděl,
že váš pořad někdo nabízel sponzorům a byl ochotný vás nahradit.
To udělala CBS.
Hledala sponzory pro můj pořad „s Edem Sullivanem nebo bez něj“.
Tehdy jsem byl vážně na dně.
Když jsem tu noc šel spát, na polštáři jsem našel vzkaz od Betty:
„Mám tě ráda, ať už vyhraješ, nebo prohraješ.“
Ta fráze naprosto dokonale vyjadřovala,
jak si naše rodina byla blízká.
Přesně jsem chápal, jak to myslí.
Je těžké s ním vyjít po náročném dni v kanceláři nebo ve studiu?
Ale vůbec ne. Není těžké s ním vycházet
a ve dny, kdy hraje golf s Benem Hoganem,
je to naprosté zlatíčko.
Nesnáším negativní kritiku.
Jsem cholerik.
Potlesk pro Ninu Simone.
NEDĚLE 11. ZÁŘÍ 1960
Sylvia mi vždycky říkala: „Všechno to sepiš, dej do obálky,
a až budeš hotový, roztrhej ji.“
A já ji vždy poslechl, ale nic jsem neroztrhal.
Jednou jsem takhle napsal:
„Vážená paní Van Horne, Vy mrcho. S pozdravem, Ed Sullivan.“
V televizi jsem sám sebou.
A to mě zachránilo.
Kdybych se pokusil o falešný úsměv,
diváci by mi to dali pěkně sežrat.
Pár lidí z Lincoln-Mercury se bálo mě poslat na jih,
protože v mém pořadu vystupovaly černošské hvězdy.
Měli strach, jak na to jejich prodejci budou reagovat.
Obdrželi jsme dobré zprávy.
Prodejci Lincolnů po celé zemi hlásí zvýšení prodejů Lincolnu 1957
oproti loňsku.
A nezapomínejte, že loni měli rekordní tržby.
Dnes nám to přijde k smíchu.
Už víme, že je to směšné.
Už mě nebaví podávat si ruce s prodejci Lincoln-Mercury,
rozdávat autogramy
a odříkávat slogany, ze kterých je mi na zvracení.
Jejich názory jsou mi ukradené!
Černochy si zvát nepřestanu a sponzory klidně oželím.
Náš pořad by měl zastávat jenom jeden názor.
Ten můj.
SVÁR
SULLIVANOVO VZTEKÁNÍ
TELEVIZNÍ HÁDKA
VYSOKÁ CENA TELEVIZE: LINCOLN UŽ NEBUDE SPONZOROVAT SULLIVANA
To, jak pan Sullivan ustál všechny reakce na svá rozhodnutí,
dokazovalo, že se ho nemohli jen tak zbavit.
Nikdo si na něj nemohl vyskakovat. Na to měl moc velký vliv.
- …nejlepšího vědomí a svědomí… - …nejlepšího vědomí a svědomí…
…dodržovat a chránit Ústavu Spojených států amerických.
…dodržovat a chránit…
S manželkou jsme se poprvé v životě zúčastnili inaugurace.
Byl to skutečně mimořádný zážitek.
My všichni v showbyznysu věříme, že prezident Kennedy
bude umělce i nadále využívat
jako zdroj kreativity
a vyslance dobré vůle v rámci naší země i celého světa.
Často jste váš pořad využíval k šíření vlastenectví.
Ukazoval jste, na co bychom podle vás měli být pyšní.
Na svoji zemi člověk musí být pyšný.
Jsem rád, že vyhrál Jack Kennedy.
Je čas, aby mladší muži zakročili
a napravili, co kolikrát pokazili jejich předchůdci.
Vážení spoluobčané…
V mnoha částech naší země jsou na černošských občanech páchány křivdy
a zákon jim neumožňuje se bránit.
Problémy se segregací a diskriminací se vyskytují
v každém městě každého státu
a v mnoha městech vedou k narůstající nespokojenosti.
Blíží se velká změna a naším úkolem… naší povinností,
je zařídit, aby tato revoluce proběhla pokojně a konstruktivně.
Proto jsem Kongres požádal o schválení zákonů,
které všem Američanům zajistí právo na obsloužení ve veřejných podnicích
a větší ochranu volebního práva.
Tento problém však nevyřeší jen zákony.
Musíme ho vyřešit v našich domovech
a ve všech komunitách napříč naší zemí.
Televize musí být o něčem víc
než jen o zpěvu, tanci a komediálních vystoupeních.
Doufám, že lidé v showbyznysu
dostojí svým občanským povinnostem.
S Edem jsme si moc rozuměli.
- Harry! - Ahoj, Ede.
Nazdar! Myslel jsem, že se setkáme až na místě.
- Taky že ano. - Jak to myslíš?
- Budeme vystupovat tady. - Starosta ti dal celé město?
Přesně tak.
Mohl jsem s ním probírat věci, které by jiní považovali za rebelantství.
Paráda.
Byl to humanista a já tu jeho lidskost dokázal vytáhnout na povrch.
I nadále vás budou bavit Harry Belafonte,
Miriam Makeba a další členové jeho skupiny.
Některým lidem kvůli mojí politice vadilo,
že máme takovou platformu
a co v rámci ní Miriam Makeba předvádí.
Zpívala ve svém domorodém jazyce,
což Američanům nebylo po chuti.
Ed ale chtěl vyzkoušet, jaké na to budou ohlasy.
Otevíral dveře různým umělcům. Především černochům.
Umožňoval jim se v jeho pořadu vyjádřit
a dostat se před lidi.
Prosím velký potlesk pro Mahalii Jackson, prosím.
Zdravím, tady Ed Sullivan.
Dnes bychom měli nahlédnout do svých srdcí a duší
a zbavit se nenávisti a strachu z našich sousedů.
Dnešní boj za svobodu je bojem za bratrství.
Bigotnost, nesnášenlivost a rasová či náboženská diskriminace
jsou duchovní variantou velezrady.
Lidé se nemohou opřít o zákony,
takže žádají o nápravu v ulicích a na protestech.
Sice jsem chudý, ale jsem někdo!
Všechny vás vyzýváme, abyste se k nám v tomto tažení přidali.
Bratrství povede ke sjednocené Americe
a ta je v tomto rozeštvaném světě naší jedinou nadějí.
- Jsem! - Jsem!
- Černoch! - Černoch!
- Nádherný! - Nádherný!
- Hrdý! - Hrdý!
- Jsem! - Jsem!
- Někdo! - Někdo!
28. SRPNA 1963
„Považujeme za samozřejmé, že všichni lidé jsou si od narození rovni.“
Pane Belafonte, všichni jsme slyšeli tvrzení pana Kinga,
že šlo o možná nejvýznamnější den pro svobodu v moderní americké historii.
Dnešek ve Washingtonu
pro mě znamenal vyústění snahy
několika generací černochů, které se snažily probudit svědomí
v bělošských rasistech.
Rasismus mě trápí, protože věřím, že má naše země obrovský potenciál.
Dobré odpoledne, dámy a pánové. Promiňte, že jsem tak zadýchaný,
ale zhruba před 10 až 15 minutami v Dallasu došlo k tragédii.
Cituji…
Tady Walter Cronkite a…
Jak už asi víte, na prezidenta Kennedyho byl spáchán atentát.
Jistě si dokážete představit, že o jeho stavu
právě kolují nejrůznější informace.
Podle jedné z nich je po smrti, což zatím není potvrzeno.
Zatím čekáme na oficiální vyjádření…
Byl to jeden z největších šoků v mém životě.
Nikdy by mě nenapadlo, že ve 20. století
může někdo zavraždit prezidenta Spojených států.
To přece nemělo být možné.
Vážně mě to zasáhlo.
Všichni si teď lámeme hlavu, co se bude dít dál.
Vám, které kvůli atentátu na Kennedyho trápí chmury, chci říct,
že v takové krizi je strachování normální.
Skutečné zoufalství nastupuje až ve chvíli,
kdy přijdeme o budoucnost.
Tyto měsíce jsou přitom plné naděje.
Skuteční věřící nemůžou zoufalství propadat nikdy.
Spolu s rokem 1964 přišla i úleva.
Úleva, že skončil rok, kdy byl zavražděn Kennedy,
a že nás čekají nové začátky.
Většině lidí šly zvuky roku 1964
jedním uchem dovnitř a druhým ven.
Jeden z nich byl ale všudypřítomný.
Přes den zněl v ulicích
a večer okny doléhal do místností,
až se zdálo, že snad prostupuje samotným vzduchem.
Většina Američanů tuto melodii zaznamenala
v únoru,
kdy dorazila na Letiště JFK.
NEDĚLE 9. ÚNORA 1964
Poslední dva dny tu máme plno novinářů i fotografů z celé země,
kteří ještě nikdy nezažili pozdvižení, jaké vyvolali tihle mladíci z Liverpoolu.
Dámy a pánové, The Beatles!
75 % NEWYORSKÝCH DIVÁKŮ SLEDOVALO BEATLES
BEATLES SULLIVANOVI ZAJISTILI NEJVYŠŠÍ SLEDOVANOST
Americe trvalo dlouho, než se vše vrátilo do starých kolejí.
Vážně dlouho.
Žádná vzpomínková ani oslavná řeč
neuctí památku prezidenta Kennedyho lépe…
2. ČERVENCE 1964
…než co nejrychlejší schválení zákona o občanských právech,
za který tak dlouho bojoval.
Když se ohlédnu za tím, co všechno se odehrálo v oblasti rasových
a společenských změn, kolik se přijalo zákonů o rovnoprávnosti,
kolik se udělalo kroků k desegregaci,
kolik proběhlo soudních sporů… vidím spoustu vynucených změn,
které nás dovedly tam, kde jsme dnes.
A teď si vezměte všechny ty lidi, kteří po celém světě
dělali to samé, jen skrz hudbu.
Hudba je jedním z nejlepších léků vůbec.
Hudba uklidňuje.
Je to mezinárodní jazyk,
který boří hranice.
Odjakživa jsem snil o tom,
že nám jednou dá takovou moc.
DETROIT, MICHIGAN
Přivítejte ředitele Motown Record Corporation,
Berryho Gordyho. Ahoj, Berry.
Motown jsme založili proto, že Berry sice produkoval naši hudbu
a rozesílal ji společnostem… ale nám za ni nikdo neplatil.
Vůbec jsme se v té branži nevyznali. Bylo to těžký.
I po založení Motownu.
V tehdejším Detroitu
byly oblasti jako Grosse Pointe, Bloomfield Hills nebo Dearborn,
kde černoši neměli vůbec co pohledávat.
Čistě kvůli barvě kůže.
Pokud jste neměli jak prokázat, že tam třeba pracujete,
a čapli vás, byl s váma amen.
Na přebaly našich prvních alb
jsem nedával fotky černochů.
Nechtěl jsem, aby lidi soudili knihu podle obalu.
Mladí běloši z okolí nám začali psát:
„Zdravím, koupili jsme si vaši desku. Je skvělá.
Rodiče o tom ale nevědí,
jinak by nás donutili ji vyhodit.“
Dostat se do pořadu Eda Sullivana byl pro nás z Motownu vysněný cíl.
To byla paráda.
U Sullivana vystupovali všichni populární umělci.
Byla to součást americké kultury.
A kdyby se do jeho pořadu dostal i Motown,
byl by to pro mě splněný sen.
NEDĚLE 3. KVĚTNA 1964
Se mnou na pódiu
stojí talentovaná 13letá pěvecká hvězda z Detroitu,
Stevie Wonder.
Malý Stevie Wonder…
Tehdy mu bylo 13 a zahrál „Fingertips“.
Připadalo mi úžasné
tohohle slepého mladého černocha vidět v celostátní televizi.
Se Steviem jsme prorazili.
Tak ho u nás pořádně přivítejte.
Děkuju, pane Sullivane!
A teď začněte tleskat,
dupat a poskakovat. Cokoliv chcete.
Stál na pódiu, hrál na harmoniku, zpíval živě před celou Amerikou
a publikum plné bělochů tleskalo do rytmu. To bylo něco!
Můj malý Wonder. Byl úžasný.
- No tak! Zazpívejte: „Jo!“ - Jo!
- Zazpívejte: „Jo!“ - Jo!
- Zpívejte: „Jo!“ - Jo!
- Jo!
Ou jé!
Lidi hledali příležitosti.
A pořad Eda Sullivana jich nabízel spoustu.
Proto pro nás tolik znamenalo, že se mu líbila naše tvorba.
Když se dostanete do veřejného vysílání,
to nejmenší, co výměnou za toto privilegium můžete udělat,
je snažit se lidi trochu sblížit.
CBS vám tento pořad přináší v barvách!
Přichází… Ed Sullivan!
Ed se všemi umělci z Motownu jednal s největší úctou,
ale s The Supremes měl výjimečný vztah.
Až do příchodu The Supremes a založení Motownu
se černošské hudbě říkalo „rasová“ a nehráli ji v rádiích.
Poslouchá nás celá Amerika i Kanada. To je skvělé.
A my jsme to změnily.
Díky Motownu se naše hudba dostala do mainstreamu.
Prosím potlesk pro The Supremes.
Když jsem poprvé viděla,
jak je okouzlující a nádherná, změnilo mi to život.
Ed Motown miloval. Zbožňoval The Supremes a The Temptations.
Tady jsou!
Byly to naše idoly.
Nejenom pro naši rodinu. Celá čtvrť vždycky se vším sekla a zapla telku.
Když jsme dřív přijeli na jih,
pódium bylo uprostřed. Běloši tady, černoši tam a ani se na sebe nepodívali.
A o rok později jsme tam viděli tančit bělochy s černoškama
a černochy s běloškama. Tančili a zpívali.
Užívali si hudbu a bavili se.
Moji umělci byli vidět v milionech domácností po celé zemi
po boku největších bělošských popových hvězd.
Americká hudba podle mě zažila vzrušující desetiletí.
Co přesně je soul?
To se těžko popisuje.
Každý si ho upravuje podle sebe.
Stejně jako ty posledních 22 let podle sebe vedeš tuhle show.
Tuhle velkolepou show, Ede. Takže…
Taky v sobě máš spoustu soulu.
- Děkuju. - Jo.
- Eda Sullivana sledoval celý svět. - Přesně tak.
Věděli jsme, že se do jeho show musíme dostat taky.
Právě jsme vydali první desku
a potřebovali jsme se někde ukázat, aby se začala prodávat.
Tak jsme zkoušeli a zkoušeli a zkoušeli.
JACKSON FIVE U EDA SULLIVANA
Vždycky jsem vyžadoval dokonalost. Všechno muselo být dokonalé.
Chtěl jsem, aby zněli přesně jako na nahrávce.
Přivítejte pět bratrů z Gary v Indianě.
Všem je mezi deseti a osmnácti.
Byl jsem hrozně nervózní, protože to byla naše šance prorazit.
- Bylo mi blbě. - Byli jsme rozklepaný.
Museli jsme tu příležitost popadnout za pačesy.
Je to úžasná skupina. Přicházejí Jackson 5.
Nastartovalo to naši kariéru.
Ten večer si všechny americké děti zamilovaly The Jackson 5.
V pondělí ráno mi pořád zvonil telefon.
Kluby po celé zemi chtěly, aby u nich vystupovali.
Malý Michael Jackson a jeho bratři byli skutečný fenomén.
Pojďte sem.
Gratuluju.
Těchto pět bratrů svoje letní turné zahájí sedmého července
koncerty v Madison Square Garden.
Určitě překonáte všechny rekordy.
- Děkuju, že jste dorazili. - My děkujeme.
Díky tomu pořadu jsme mohli dělat hudbu pro všechny.
Prolomil veškeré bariéry.
Spojoval lidi.
- Jak dlouho chcete s pořadem pokračovat? - Já nevím.
Zrovna nedávno jsme to probírali. Je to součást našich životů
a hlavně tedy… velká část toho mého.
Práci na něm si moc užívám. Lidi ze showbyznysu mám rád.
Rád s nimi trávím čas, je to zábava.
Díky tomu, co jsi zpívala,
jsme nejspíš všichni tady přemýšleli nad tím samým.
Svět teď potřebuje pospolitost showbyznysu.
- Souhlasím. - Víš?
My v showbyznysu si to uvědomujeme už dlouho.
- Držíte při sobě. - Ano.
Bylo by fantastické, kdyby se semknul celý svět.
- Užijte si zbytek… - Děkuju.
Proměnu USA můžeme přičítat
snahám doktora Kinga,
velkému černošskému povstání a Hnutí za občanská práva.
To by si ale samo o sobě nikdy neudrželo takovou intenzitu
bez nenápadných vlivů v pozadí, které ho poháněly.
A jedním z nich byl i Ed Sullivan.
Takže vaše show poběží, dokud to budete zvládat?
Mně by to tak vyhovovalo,
ale uvidíme, jestli s tím bude souhlasit i CBS a sponzoři.
Vůbec nevím, co bych si bez svého pořadu počal.
Nic jiného ve vašem životě by tu prázdnotu nezaplnilo?
Ne.
Nevím, co bych bez něj dělal.
- Byl byste… - Ztracený.
Když nám klesla sledovanost,
říkal jsem si, že je to třeba počasím.
Když jsme klesli na 37 %,
došlo mi, že to není pravda.
Tisíce protestujících za mír pochodovaly k Pentagonu.
Něco s tím uděláme.
První vesmírné dobrodružství začne ve čtvrtek.
…odvane vítr.
Čas utíká tak rychle,
že máte stěží čas popadnout dech.
Než odejdeš, Eddie…
- „Dej mi pusu…“ - Na dobrou noc!
- Sbohem! - Sbohem, Eddie!
VELKÉ ROZLOUČENÍ S EDEM SULLIVANEM
Fenomén naší show je důkazem, že se zázraky pořád dějí.
Pořádně jim zatleskejte.
Cítím se jako obyčejný chlap,
který někde náhodou potkal celebritu
a uspořádal večírek, aby ji mohl představit přátelům.
Na tyhle večírky dlouho chodil každý.
- Tady jsme. - Pearl, pojď sem!
DIVADLO EDA SULLIVANA
Měl jsem dobrou kariéru.
Bojoval jsem za to, v co jsem věřil,
a ničeho nelituju.
Děkuji mnohokrát, dámy a pánové!
Dobrou noc!
ED SULLIVAN PO 23 LET OSOBNĚ VYBÍRAL KAŽDÉHO BAVIČE,
KTERÝ SE V JEHO POŘADU OBJEVIL.
PŘES 10 000 BAVIČŮ NAPŘÍČ 1 100 DÍLY.
THE ED SULLIVAN SHOW PŘESTALI VYSÍLAT V ROCE 1971.
O TŘI ROKY POZDĚJI ED ZEMŘEL.
V TOMTO DOKUMENTU SE OBJEVILI:
TO NEJLEPŠÍ NA NEDĚLI
NA PAMÁTKU SACHY JENKINSE 1971–2025
Překlad titulků: Eliška K. Vítová