Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫ועכשיו, בשידור חי‬ ‫מתיאטרון אד סאליבן בניו יורק סיטי…‬
‫המנצח ב"אמריקן איידול" הוא…‬
‫אתה מקבל מכונית!‬
‫ועכשיו, האיש שבעיני רבים‬ ‫הוא עצמו הטלוויזיה.‬
‫- כשחוקי הטלוויזיה עוד לא נכתבו -‬
‫אם אד סאליבן לא היה קיים,‬ ‫אמריקה הייתה צריכה להמציא אותו.‬
‫- אדם אחד העז להפר אותם. -‬
‫תודה, גבירותיי ורבותיי.‬ ‫אני מקווה שתיהנו מהתוכנית הערב.‬
‫קבלו אותו בברכה עכשיו, בבקשה.‬
‫מר אד סאליבן.‬
‫- המופע של אד סאליבן -‬
‫אד סאליבן!‬
‫אד סאליבן, כולם!‬
‫אם צריך לבחור אדם אחד‬ ‫שייצג אותנו, זה יהיה אד סאליבן.‬
‫האדם שהצביע יותר מכל אחד אחר‬ ‫בתולדות הטלוויזיה.‬
‫אדם שהצביע על הכוכבים הגדולים בתעשייה.‬
‫אנחנו חושבים על אד סאליבן,‬ ‫אחת התוכניות המפורסמות.‬
‫עכשיו, גבירותיי ורבותיי,‬
‫אלביס פרסלי!‬
‫בן כמה היית כשראית את זה?‬
‫תיאטרון אד סאליבן?‬
‫הייתי בן שבע. הייתה לזה השפעה עצומה.‬
‫גבירותיי ורבותיי, הביטלס!‬
‫הביטלס במופע של אד סאליבן,‬ ‫אנשים זוכרים איפה הם היו,‬
‫הם זוכרים מה קרה,‬
‫איפה הם ישבו, מה הם עשו.‬ ‫אני רוצה לדעת, מה אתה חשבת?‬
‫אד סאליבן, יש מישהו כמוהו היום?‬
‫גדלתי על אד סאליבן.‬
‫אד סאליבן תמיד נשאר איתי.‬
‫הצפייה במופע של אד סאליבן‬ ‫הייתה מהפכה תרבותית.‬
‫כן!‬
‫- המיטב של יום ראשון:‬ ‫אד סאליבן שלא הכרנו -‬
‫בימיה הראשונים,‬ ‫הטלוויזיה הגיעה בעקבות הרדיו‬
‫וירשה כמה מהמאפיינים הגרועים ביותר שלו.‬
‫הקול של אד סאליבן שוחזר‬ ‫בחלקים מסוימים של הסרט.‬
‫דבריו נלקחו מילה במילה‬ ‫מאלפי טורים, מאמרים ומכתבים‬
‫שהוא כתב לאורך חייו.‬
‫בימים ההם, כשאד סאליבן הופיע לראשונה,‬
‫הטלוויזיה הייתה…‬
‫היא הייתה משהו שונה לגמרי.‬
‫קודם כול, המסך היה בגודל כזה. בסדר?‬
‫בואו נקבל את המתמודד הבא שלנו. תיכנס.‬
‫ולא היה נפוץ לראות אמנים שחורים בטלוויזיה.‬
‫היו לחצים להשאיר את הטלוויזיה לבנה.‬
‫ראינו בעיקר דמויות כמו איימוס ואנדי.‬
‫- ברי גורדי‬ ‫מייסד "מוטאון רקורדס" -‬
‫אלה היו דמויות קומיות‬
‫שהשתמשו בהשחרת פנים.‬
‫מה לכל הרוחות אתה עושה שם, איימוס?‬
‫הוא אמר לשמור על הקו.‬
‫אבל עם אד,‬
‫הכול השתנה.‬
‫עכשיו נתחיל את המופע שלנו.‬ ‫ג'קי וילסון, אדוני, בואו נשמע!‬
‫האם אתה רואה את עצמך כאדם בעל השפעה?‬
‫במובן של היכולת‬
‫להשפיע על עמדות בציבור האמריקאי?‬
‫אתה מרגיש שאתה תורם.‬
‫כמו שמאמר מערכת בעיתון‬
‫משפיע בצורה ברורה על אנשים.‬
‫בוודאי שבטלוויזיה‬ ‫אפשר לעשות דברים מסוימים,‬
‫ולכן אני אומר שבנושא השחורים,‬
‫היינו הראשונים אי פעם‬ ‫שהעלו אמנים שחורים למסך.‬
‫אז, גבירותיי ורבותיי,‬ ‫התוכנית נפתחת עם החברים שלנו.‬
‫מגוון האמנים והאנשים‬ ‫שאד סאליבן הביא לתוכנית‬
‫היה מאוד…‬
‫- הארי בלפונטה -‬
‫מאתגר ושונה‬
‫מכל חוויה שהייתה לנו.‬
‫עכשיו, לואי "סאצ'מו" ארמסטרונג!‬
‫והמעמד שלו בקביעת‬
‫זהות האורחים היה מעשה אמיץ.‬
‫שלישיית וויל מסטין,‬
‫בהשתתפות סמי דייוויס ג'וניור.‬
‫צפיתי ב"מופע של אד סאליבן" בנאמנות.‬
‫כולם צפו באד סאליבן. זה היה מין אירוע.‬
‫"יום ראשון בערב קרב. מה נעשה עכשיו?"‬
‫"כל המשפחה מתאספת מסביב לטלוויזיה‬ ‫כדי לצפות באד סאליבן."‬
‫כי זה היה אירוע חגיגי בשכונה.‬
‫תדמיינו לעצמכם שאתם בני עשר,‬
‫חיים על קצבאות רווחה,‬
‫וצופים ב"מופע של אד סאליבן"‬
‫בתרבות שבה לא היו אנשים שחורים בטלוויזיה.‬
‫וכשאתם רואים בפעם הראשונה‬ ‫מישהו שנראה כמוכם,‬
‫זה ייצג, פשוטו כמשמעו, אפשרות ותקווה.‬
‫תחזיק את הכפפות שלי?‬ ‫-אשמח מאוד.‬
‫תמיד חשדו שאנשי הדרום‬ ‫יכבו את כל הטלוויזיות שלהם‬
‫אם נכניס כוכב שחור לסלון שלהם.‬
‫שתיים, ארבע, שש, שמונה. אנחנו רוצים הפרדה.‬
‫כי האנשים בדרום‬
‫היו עוינים מאוד כלפי שחורים.‬
‫וייתכן שהנסיבות ייאלצו אותם להפגין.‬
‫אבל אנשים, בפרטיות של ביתם,‬
‫יעשו מה שהם רואים לנכון.‬
‫אתה יודע, בזמנו,‬
‫המדינה הייתה מפולגת.‬
‫- רק לבנים -‬
‫עליתי לאוטובוס כדי לנסוע הביתה,‬ ‫ואחרי שהתיישבתי באוטובוס,‬
‫הנהג דרש שאתן את המושב לאדם לבן.‬
‫לא הרגשתי שמתייחסים אליי כבן אדם.‬
‫סירבתי.‬
‫המצב הגזעי היה בוטה.‬
‫ממש גלוי לעין.‬
‫כולם ידעו איפה כולם עומדים.‬
‫ואז כשאד סאליבן הגיע,‬
‫הוא נראה חסר פחד.‬
‫ונראה שלא היה לו אכפת מה אנשים אחרים חשבו.‬
‫- יום ראשון‬ ‫22 בנובמבר 1955 -‬
‫גבירותיי ורבותיי, כפי שכולכם יודעים,‬
‫בכל פעם שזרם מוזיקלי חדש‬ ‫התחיל להיות פופולרי,‬
‫המקום הראשון שידע עליו מראש היה הארלם.‬
‫לפני שבועיים עליתי להארלם,‬ ‫ראיתי אלפי אנשים מצטופפים‬
‫סביב תיאטרון אפולו של פרנק שיפמן,‬
‫כולם ניסו להיכנס ולראות‬
‫את מופע הרית'ם אנד בלוז של ד"ר ג'ייב.‬
‫אז הנה ד"ר ג'ייב. אני רוצה שתכירו‬ ‫את שדרן הרדיו הצעיר מ־WWRL.‬
‫תודה.‬
‫תודה, גבירותיי ורבותיי.‬ ‫נמצאים איתנו הרבה כוכבים נפלאים.‬
‫כדי להתחיל, אני רוצה להציג‬ ‫זמר פולק בלוז נהדר.‬
‫הנה בו דידלי.‬
‫אני זוכר שכילד היה ריף מוזיקלי…‬
‫זה בו דידלי. הוא האחד… הוא המציא את זה.‬
‫זה משולב עם מזמור דתי אפריקאי.‬
‫- בו דידלי -‬
‫הלכתי והתקשרתי לשאר החבר'ה.‬ ‫ג'רום וכל השאר עם המרקסות.‬
‫מאחורי הקלעים מישהו אמר,‬
‫"לא לנענע את המותניים."‬
‫אמרתי, "אני יודע יותר מדי דברים.‬ ‫אתה לא תשבית אותי.‬
‫"אולי תאט אותי, אבל לא תשבית אותי."‬
‫ברשת נהגו לומר,‬
‫"אנחנו לא יכולים לעשות ככה וככה‬ ‫כי אנשי הדרום לא יקבלו את זה."‬
‫אבל אד דחף את הגבולות‬ ‫עד כמה שרק אפשר היה לדחוף.‬
‫מאז ההופעה האחרונה שלנו,‬ ‫רבים מכם, אנשים יקרים, כתבתם ושאלתם‬
‫איפה זה התחיל? מתי הדלתות התחילו להיפתח?‬
‫טוב, זה קרה על הבמה הזו,‬ ‫ואנחנו רוצים לספר לכם על זה.‬
‫אפשר לחזור לתחילת חייו של אד סאליבן?‬
‫בתור ילד מעיירה קטנה,‬
‫החיים שלי היו דבר מדהים.‬
‫אני ממש לא מיוחד. רק בר מזל במיוחד.‬
‫טוני, למי שמעולם לא ראה אותך, בת כמה את?‬
‫אני בת 11.‬
‫ואת מגיעה מקליפורניה?‬ ‫-כן.‬
‫וחלמת על חנות הממתקים‬ ‫וסוף סוף יש לך מספיק ממתקים?‬
‫נכון.‬
‫אז את בטח שמחה מספיק כדי לשיר לנו עוד שיר.‬
‫מה תרצי לשיר?‬
‫-"סווינג לואו, סוויט צ'ריוט".‬ ‫-תרצו לשמוע "סווינג לואו, סוויט צ'ריוט"?‬
‫את יכולה לקחת שם מיקרופון.‬
‫- הארלם, ניו יורק סיטי‬ ‫28 בספטמבר 1901 -‬
‫נולדתי בהארלם,‬
‫שהיה אז אזור של האירים והיהודים.‬
‫הייתי אחד משני תאומים,‬
‫אבל אחי דן מת כשהיה רק בן שנתיים.‬
‫המשפחה שלנו הייתה ענייה,‬
‫אבל הייתה בנו רוח חזקה של גאווה ועצמאות.‬
‫מהפעם הראשונה שאני זוכר,‬
‫תמיד רציתי לכתוב.‬
‫מה שמעניין באד‬
‫היה שהוא התחיל, קודם כול, ככתב טור בעיתון.‬
‫כעיתונאי, נכון יותר לומר.‬
‫ובסופו של דבר זה הוביל אותו‬ ‫לטור בעל השפעה רבה.‬
‫והלכתי לעבוד כעורך ספורט.‬
‫כתבי ספורט לומדים להיות‬
‫ביקורתיים וחדי אבחנה מאוד.‬
‫הם יודעים להסביר‬ ‫מה גורם לשחקן מסוים להבריק.‬
‫אז הספורט נשאר איתך‬ ‫כל חייך, כאהבתך הראשונה.‬
‫כששיחקנו בייסבול בתיכון פורט צ'סטר,‬
‫היו שחורים בליגה,‬
‫והיו אנשים שאמרו‬ ‫שהם לא ישחקו נגד אדם שחור.‬
‫תמיד כעסתי עליהם מאוד‬
‫כי האירים עברו את זה כשהם הגיעו לראשונה.‬
‫כולם היו עצלנים לכאורה, שיכורים בורים.‬
‫וההורים שלי ידעו שהדברים האלה היו שגויים.‬
‫הם היו מאוד…‬
‫לא רחבי אופקים. פשוט היה להם היגיון בריא.‬
‫הסירוב שלי להתפשר עם אנשים שאני מתעב‬
‫בהחלט מגיע ישירות מאבי.‬
‫הוא לימד אותי לכבד את זכויותיהם של החלשים.‬
‫הוא היה האדם הכי חסר פחד שהכרתי אי פעם.‬
‫אד, כשהוא כתב על אנשים בעלי צבע עור שונה,‬
‫הגישה שלו הייתה יותר מכילה,‬
‫ואני חושב שהוא ריכך את האווירה,‬
‫את המזג הפוליטי של האומה.‬
‫אבל הייתי מודע מאוד לעובדה‬
‫שהוא כנראה קיבל הרבה ביקורות,‬
‫כי ארה"ב והעולם היו במהפכה עצומה‬
‫סביב נושא הגזע.‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫הנה כוכב הזמר הצעיר מאוגוסטה, ג'ורג'יה,‬
‫ג'יימס בראון! בואו נביא אותו!‬
‫- ברונקס, ניו יורק‬ ‫17 באוקטובר 1929 -‬
‫והוא יוצא לדרך,‬ ‫נושא את הכדור 96 יארד עד להבקעה.‬
‫הייתי אז עורך הספורט‬ ‫של "ניו יורק איבנינג גרפיק",‬
‫ואוניברסיטת ניו יורק קבעה משחק‬
‫נגד אוניברסיטת ג'ורג'יה בניו יורק.‬
‫ונגעלתי כשקראתי את ההסכם‬ ‫של אוניברסיטת ניו יורק‬
‫להושיב שחקן שחור על הספסל במשך כל המשחק.‬
‫- רץ אחורי לא ישחק -‬
‫חשבתי שהנושא הזה חשוב מספיק‬ ‫כדי לעורר עליו דיון פומבי.‬
‫איזה מצב מביש זה.‬
‫מאיירס מסכן את עצמו בשביל אוניברסיטה‬ ‫שמושיבה אותו על הספסל‬
‫רק כי אוניברסיטת ג'ורג'יה‬ ‫דורשת להציב קו הפרדה גזעי.‬
‫אם אוניברסיטה בניו יורק‬ ‫מאפשרת להציב את קו מייסון־דיקסון‬
‫במרכז המגרש שלה,‬
‫אז מוטב שהאוניברסיטה הזו‬ ‫תבטל את עונת הפוטבול שלה לעד.‬
‫אני יודע שזכיתי בהמון מזל לאורך הדרך.‬
‫קחו לדוגמה את המזל הכמעט בלתי ייאמן‬
‫שבזכותו מצאתי את עצמי,‬ ‫עיתונאי, נכנס לעולם הבידור.‬
‫- עיתונים -‬
‫העיתון העביר אותי לכתוב טור על ברודוויי,‬
‫למרות שלא ידעתי דבר על ברודוויי.‬
‫שלום?‬
‫לדבר איתם?‬
‫לא רציתי את התפקיד,‬ ‫אבל הברירה הייתה לקבל אותו או להיות מפוטר.‬
‫שלום. אפשר להציג את עצמי?‬ ‫אני אד סאליבן, כתב הטור על ברודוויי.‬
‫ואני כתב טור, אבל אני לא שחקן.‬
‫אתם תגלו את זה.‬
‫הרשו לי להציג בפניכם חבר יקר שלי.‬
‫כתב טור ב"דיילי ניוז",‬ ‫שהצליח להפיח חיים בברודוויי‬
‫בכל רחבי המדינה, בזכות כתיבתו המרשימה.‬
‫מר ברודוויי בכבודו ובעצמו,‬ ‫אד סאליבן מה"דיילי ניוז"!‬
‫גבירותיי ורבותיי, ה"דיילי ניוז"‬ ‫גאה להציג את נשף ירח הקציר השנתי השני.‬
‫תתחיל לנגן, דיק הימבר!‬
‫רוצים את זה שוב?‬
‫התוכנית שלנו נפתחת כעת‬ ‫עם ההרכב הסוחף, אייק וטינה טרנר,‬
‫והם נפלאים. בואו נקבל אותם.‬
‫נשף ירח הקציר היה אחד האירועים הגדולים‬
‫בסצנת הוודוויל של ניו יורק.‬
‫אני בחרתי את המופעים ושימשתי גם כמנחה הערב‬
‫באירוע ההתרמה הגדול במדיסון סקוור גארדן.‬
‫התחלתי לפתח נוכחות בימתית‬ ‫וביטחון ביכולת שלי לזהות כישרון.‬
‫צמד מספר תשע זוכה באליפות‬
‫ומקבל את ברכתו של מנחה הערב, אד סאליבן.‬
‫והכול הוביל ליום החשוב בחיי,‬
‫שלושה בספטמבר, 1947,‬
‫כאשר בשנה ה־12 ברציפות שימשתי כמנחה הערב.‬
‫הטלוויזיה הייתה חדשה לגמרי,‬
‫ולא ידעתי ש־CBS החליטו‬ ‫לשדר את התוכנית ברגע האחרון.‬
‫ליל נשף ירח הקציר בברודוויי.‬
‫וגם לא ידעתי שמנהלי CBS‬ ‫חיפשו בחור נינוח ולא רשמי‬
‫שינחה תוכנית בידור בערבי יום ראשון.‬
‫אבל בעקבות השידור,‬ ‫ב־CBS החליטו שאני האיש המתאים לתפקיד.‬
‫- יום ראשון‬ ‫20 ביוני 1948 -‬
‫ברוכים הבאים, גבירותיי ורבותיי!‬
‫"אמרסון רדיו וטלוויזיה" גאים להציג‬
‫את "טוסט אוף דה טאון",‬ ‫והמנחה שלכם, אד סאליבן!‬
‫ערב טוב, גבירותיי ורבותיי,‬ ‫כפי שכולכם יודעים,‬
‫בתוכנית "טוסט אוף דה טאון" הזו‬ ‫מטעם "אמרסון"…‬
‫כשהופעתי בטלוויזיה לראשונה‬ ‫בתוכנית "טוסט אוף דה טאון",‬
‫המומחים אמרו לנו להסתכל ישירות למצלמה.‬
‫זה לא הטריד את השחקנים,‬
‫אבל כשהסתכלתי לתוך מפלצות הברזל האלה,‬
‫קפאתי במקום.‬
‫ובכן, גבירותיי ורבותיי, עד יום ראשון הבא‬ ‫באותה שעה כאן ב־CBS,‬
‫אז "אמרסון" תביא לכם שוב‬ ‫מופע נוצץ עמוס כוכבים…‬
‫מבקרי הטלוויזיה לחצו על CBS להיפטר ממני.‬
‫"למה אד סאליבן מופיע בטלוויזיה?"‬
‫"על המסך, השוו את אד‬ ‫לפסל אינדיאני מחנות סיגרים,‬
‫"למונומנט נטול הבעה,‬ ‫למהגר שרק ירד מהסירה מאי הפסחא."‬
‫"החיוך שלו דומה לאדם שמוצץ לימון."‬
‫זה הז'קט שאד סאליבן לבש‬ ‫בהופעת הבכורה שלו בטלוויזיה.‬
‫וכאן נמצא המוט שתמך באד.‬
‫הם חבטו בי בלי הפסקה…‬
‫תעזבו אותי בשקט, בסדר?‬
‫וכשראיתי את התוכנית,‬ ‫לא יכולתי להאשים אותם.‬
‫הוענק לי התואר "הפנים הקפואות של 1949".‬
‫ההתעללות הייתה נוראה עד כדי כך‬
‫שבתי, בטי, הפסיקה לקרוא עיתונים.‬
‫אחת השמועות הייתה שיש לי לוחית מתכת בראש.‬
‫וקיבלתי מאות מכתבים שבירכו אותי‬
‫על האומץ שלי להמשיך למרות הנכות הזאת.‬
‫מה צריך כדי לשרוד,‬
‫חוץ מדמיון, אני מניח,‬ ‫כנקודת התחלה? קשיחות?‬
‫אני חושב שזה העניין,‬ ‫ואני חושב שהצופים בבית,‬
‫המשפחות לאורך השנים,‬ ‫למדו לקבל אותי כפי שאני.‬
‫הם יודעים שאני לא איש במה,‬ ‫אבל הם גם יודעים שאנחנו‬
‫משקיעים מאמץ כדי להביא הופעות איכותיות.‬
‫ואז ברוכים הבאים לתוכנה שלנו… הערב אנחנו…‬
‫מעולם לא חשבתי שאני האטרקציה.‬
‫פשוט המשכתי לחפש‬ ‫את הדבר הכי טוב להציג בתוכנית.‬
‫ממש לפני המלחמה,‬ ‫הייתה תקופת יובש עבור אמנים מהארלם.‬
‫הם נפגעו קשה בגלל הדעיכה של עולם הוודוויל.‬
‫יום אחר יום ולילה אחר לילה,‬
‫הלכנו לתיאטראות‬ ‫ולמועדוני הלילה כדי לצפות במופעים,‬
‫ושום זוג רגליים רוקדות לא הותיר רושם‬
‫כמו זה של ביל "בוג'נגלס" רובינסון.‬
‫שמי ויליאם רובינסון,‬ ‫וכיוון שהוא היה ביל רובינסון,‬
‫הכרתי אותו מאז שהייתי בן שלוש.‬
‫לצלם סרטים עם שירלי טמפל. הוא היה האיש.‬
‫בוג'נגלס. הם כתבו עליו שיר.‬
‫לסמי דייוויס היה להיט ענק. כן.‬
‫נראה שאני בהוליווד, ואת עדיין בהארלם.‬
‫הוא היה פנים שחורות בקולנוע,‬ ‫והוא לא עשה שאפל או ג'ייב‬
‫וכל הדברים ששחורים עשו,‬ ‫הוא לא עשה את כל זה.‬
‫הוא רקד.‬
‫במשך 20 שנה‬
‫היינו חברים טובים.‬
‫הוא היה האמן הראשון‬ ‫שהסכים לפתוח תוכנית בשבילי,‬
‫וזה פתח את הדלת לכל כך הרבה כוכבי וודוויל.‬
‫הוד מעלתו של ההיי־דה־הו,‬
‫קאב קאלוויי, צא אלינו.‬
‫גבירותיי ורבותיי, קאב קאלוויי!‬
‫אני חושב שוודוויל‬ ‫היה חלק גדול מ"המופע של אד סאליבן"‬
‫כי אלה היו האנשים שלו.‬
‫פרל ביילי.‬
‫אנשי הוודוויל הם האנשים‬ ‫הכי מעניינים מכל שחקני הבמה.‬
‫באותם ימים היו תוכניות בידור.‬
‫היו קומיקאי,‬
‫להקה או הרכב שירה.‬
‫היה בחור בשם פג לג בייטס.‬ ‫הוא היה רקדן סטפס.‬
‫אז אד סאליבן הוא הסבא‬
‫של כל תוכניות הבידור‬ ‫שמציגות כישרונות חיים על הבמה.‬
‫הוא היה התותח הכבד הראשון.‬
‫הטלוויזיה לא רק תחזיר‬ ‫את כוכבי הוודוויל לעבודה,‬
‫המדיה החדשה הזאת ממש תפורה למידותיהם.‬
‫וזה הוכח בתוכנית שלי‬ ‫על ידי קאב קאלוויי, אלה פיצג'רלד,‬
‫לואי ארמסטרונג,‬
‫הייזל סקוט,‬
‫האינק ספוטס‬
‫ולינה הורן.‬
‫המופעים האלה, שתמיד היו נהדרים,‬
‫הפכו לגדולים עוד יותר בטלוויזיה,‬
‫כי בניגוד לתיאטרון ענק,‬
‫כולם יושבים בשורה הראשונה.‬
‫הדרן!‬
‫הם לא קיבלו הרבה כסף.‬
‫אבל כשהייתי זקוק לעזרה,‬ ‫הכוכבים השחורים היו נאמנים ומתחשבים.‬
‫אני יודע אישית שבלעדיהם,‬
‫ימי הטלוויזיה הראשונים היו נראים כמו סיוט.‬
‫אד סאליבן הוא אדם עם סקרנות‬ ‫שאין לה שובע לגבי בני אדם.‬
‫כל סוגי האנשים.‬
‫משפחת סאליבן חיה בדלמוניקו,‬ ‫כאן בניו יורק, בעשר השנים האחרונות.‬
‫למען האמת,‬
‫מאז שהם נישאו לפני 24 שנים,‬ ‫הבית תמיד היה בית מלון עבורם.‬
‫כשאתה גר בבית מלון,‬ ‫אין לך הרבה מקום לדברים.‬
‫הדברים שאתה שומר יקרים לך במיוחד.‬
‫יש לנו הרבה תמונות של בטי,‬ ‫הבת היחידה שלנו.‬
‫אד, אני חושב שיש לך זוג נעליים איפה שהוא.‬
‫כן, נכון. הם ממש כאן.‬
‫אני שמח שהזכרת לי אותם‬
‫כי אלה הנעליים של אמן נהדר‬
‫ואמריקאי נהדר.‬
‫אלה היו הנעליים‬ ‫של ביל "בוג'נגלס" רובינסון.‬
‫הנעליים האחרונות שהוא נעל.‬ ‫ושים לב לסוליות הקלות, וביל תמיד הסביר‬
‫שהן עזרו לו מאוד בריקוד.‬
‫נראה לי, ואני די בטוח שזה נכון,‬
‫שאילו ביל רובינסון לא היה נותן‬ ‫כל כך הרבה מעצמו למען מטרות צדקה,‬
‫הוא עדיין היה בחיים, ולא מת מהתקף לב.‬
‫אבל ביל פשוט המשיך עד הסוף.‬
‫כשארגנו את ההלוויה שלו,‬
‫כולנו הרגשנו‬
‫שלמרות שביל, כמו הרבה אמנים‬ ‫נדיבים אחרים, מת חסר כול,‬
‫שמגיעה לו הלוויה‬ ‫שתכבד את מעמדתו כאמריקאי דגול מאוד.‬
‫- הארלם, ניו יורק סיטי‬ ‫28 בנובמבר 1949 -‬
‫הם הרשו לכל תלמידי בית הספר בהארלם‬
‫לצאת אחר הצהריים.‬
‫וכאשר מסע ההלוויה יצא מהכנסייה בהארלם,‬
‫עשרות אלפי צעירים שחורים‬ ‫עמדו ברחבי המדרכות.‬
‫וזה נמשך לאורך כל הדרך מחוץ מהארלם.‬
‫היה לו אכפת.‬
‫והוא רצה שהקהל שלו יבין‬
‫שהיה שם הרבה כישרון שנזקק לחשיפה.‬
‫- דיון וורוויק -‬
‫מיס דיון וורוויק.‬
‫והוא היה מוכן לתת אותה‬
‫כדי שנמשיך לעשות‬ ‫את מה שרוב האנשים רצו שנעשה, לבדר.‬
‫ושנביא להם משהו‬ ‫שהם לא יכלו לקבל בשום מקום אחר.‬
‫ועכשיו, קבלו את גלדיס נייט והפיפס הנפלאים.‬
‫- אטלנטה, ג'ורג'יה‬ ‫8 בינואר 1952 -‬
‫האורח הנכבד שלנו הערב‬
‫הוא הרמן טלמדג' המכובד,‬ ‫מושל מדינת ג'ורג'יה.‬
‫אדוני המושל, אני יודע שהמנהגים‬ ‫והמסורת המקומיים‬
‫מתנגדים לערבוב גזעים,‬ ‫אבל איך אתה חושב שהבעיה הזאת‬
‫תיפטר בעתיד?‬
‫אנחנו מתכוונים לשמור על הפרדה‬ ‫בדרך כזו או אחרת, ויהי מה.‬
‫נאמר לי שזה ממש לא חכם‬ ‫להשתמש באמנים שחורים.‬
‫אמרו לי שאם אשתמש באמנים שחורים,‬ ‫קהל הדרום ייעלב‬
‫ויכבה את הטלוויזיות,‬ ‫ואני אמרתי שאני לא מאמין בזה.‬
‫אסא קרטר מאלבמה ארגן את החרם.‬
‫אנחנו רואים בזה מזימה‬
‫לחתור תחת הסטנדרט המוסרי‬ ‫של הגזע האנגלו־סקסי‬
‫ולהשוות אותו לשחורים.‬
‫אנחנו מקבלים מכתבים מאנשי הדרום,‬
‫והאנשים האלה כותבים‬ ‫ומבקשים מאיתנו להחזיר אותם.‬
‫הם נהנו מזה ומזה.‬
‫וההנאה שלהם מבוססת על הביצוע של אותו האדם.‬
‫הלבנים בדרום רוצים שהכול יישאר‬ ‫בדיוק כמו שהוא, בלי שינויים.‬
‫הרבה אנשים שלא מכירים את זה מקרוב‬
‫לא מבינים עד כמה זה עמוק ומושרש.‬
‫הקמנו ועדה של 20 חברים‬
‫כדי לשים קץ לרוקנרול הבוטה‬ ‫והחייתי הזה של השחורים.‬
‫האם תוכלו לדמיין את האימה‬ ‫של בתכם בעלת העור הבהיר‬
‫עם איזה ראש־פרווה שחור,‬ ‫בעל שפת־כבד ופני קוף שמסריח כתיש…‬
‫האם תוכלו להסכים לדבר כזה?‬ ‫-לא!‬
‫אתם מתכוונים לעשות משהו בקשר לזה?‬ ‫-כן!‬
‫אני חושב שזה היה הרגע להוציא‬ ‫קצת מהמזג האירי הישן.‬
‫לא, המזג לא עזר אז.‬
‫ההצהרות של המושל טלמדג',‬ ‫שלפיהן יש למנוע מאמנים שחורים‬
‫להשתתף בתוכניות טלוויזיה עם אמנים לבנים,‬ ‫הן גם טיפשיות וגם מרושעות.‬
‫אני יודע שלא אתרום כסף‬
‫על ידי רכישת מוצרים מאף אדם‬
‫שתורם לשילוב הגזעי,‬
‫להשפלה, ולהפיכתו של הגזע הלבן‬ ‫לגזע מעורב ומושחת.‬
‫הרגע הגעתי מהכפר.‬
‫שידור, כפי שהוא נעשה במדינה הזאת,‬ ‫הוא עסק של פרסומות,‬
‫ולכן הוא חייב לספק לקונה את מה שהוא דורש.‬
‫- "אולי נותני החסות שלו רוצים‬ ‫למכור מכוניות רק לשחורים." -‬
‫תתפלאו לשמוע מה אסור היה לי לעשות.‬
‫אם הופיע אמן שחור בתוכנית שלי,‬ ‫הצנזורים הזהירו אותי לא להתקרב יותר מדי.‬
‫והנה הם אומרים לי‬ ‫שחבר יקר של כולנו נמצא בקהל.‬
‫ג'ו לואיס. אלוף העולם במשקל כבד.‬
‫קדימה. תעלה.‬
‫אמרו לי לא ללחוץ ידיים עם ג'ו לואיס.‬
‫אתה לא תקבל עוד מהכסף שלי, אלוף.‬
‫ג'ו, נהדר לראות אותך.‬
‫ביקרו אותי כששמתי יד על כתפה של אתל ווטרס.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫אבל בכל תקופה, ובמיוחד עכשיו…‬
‫טוב לארח אותך בתוכנית שלנו שוב.‬
‫לכוחן של מילים פשוטות יש חשיבות עצומה‬
‫בעימות האידיאולוגי.‬
‫אני מדבר אליכם כאמריקאי אמיתי.‬
‫אני רואה שחורים שמחזיקים בעבודות‬ ‫ששייכות לי ולכם!‬
‫אם נאפשר לזה להימשך,‬ ‫מה יקרה לנו, האמריקאים האמיתיים?‬
‫מסיתים קומוניסטים‬ ‫שמתחזים למנהיגי זכויות האזרח‬
‫מקווים לגייס תמיכה רחבה לתוכניותיהם.‬
‫רבים הוטעו לעזור‬ ‫ביצירת מראית עין של תמיכה עממית,‬
‫בקנוניה שהסתירה את יעדיה האמיתיים,‬
‫הקמת רפובליקה סובייטית לשחורים,‬
‫מאחורי דגלים הומניטריים‬ ‫של זכויות אזרח ושלום.‬
‫אני כמעט משוכנעת‬ ‫שהכול התחיל מהחזית הקומוניסטית.‬
‫אני חושבת שהחזית הקומוניסטית‬ ‫היא שהתחילה את כל זה.‬
‫הגזענות שחודרת לכל תחום בחיים האמריקאיים‬ ‫השתרשה עמוק בתוך סיבי…‬
‫- הארי בלפונטה -‬
‫הלב והמחשבה של גברים ונשים רבים.‬
‫והייתה לה השפעה מדהימה על החיים שלי.‬
‫יש לי ילדים. יש לי תקוות גדולות לגביהם.‬
‫הבן שלי בן עשר,‬
‫ואני אצייד אותו בכל מה שאוכל‬
‫כדי שהוא יהיה חופשי‬ ‫מכל רעיון פרימיטיבי מימי הביניים‬
‫על פטריוטיות מזויפת, על גבולות,‬ ‫על המשמעות של דגלים.‬
‫האנושות גדולה הרבה יותר‬ ‫מכל הסמלים הפרימיטיביים האלה.‬
‫יש כמה גברים בקהל,‬ ‫המלאכים הכחולים של הצי האמריקני.‬
‫אתם מוכנים לעמוד, בבקשה?‬
‫הסוכן שלי התקשר ואמר לי‬ ‫שאד סאליבן הזמין אותי לבוא לתוכנית.‬
‫גבירותיי ורבותיי, הארי בלפונטה‬ ‫יופיע בתוכנית בשבוע הבא‬
‫בהופעתו הראשונה בטלוויזיה.‬
‫והייתי בעננים,‬ ‫כי זה באמת היה מקפצה לקריירה.‬
‫באמצע כל ההכנות,‬
‫קיבלתי שיחה ונאמר לי,‬ ‫"ב־CBS הודיעו לנו שלא תופיע בשידור.‬
‫"אתה ברשימה השחורה."‬
‫היית פעיל מאוד בתנועה לזכויות האזרח, נכון?‬
‫כן, נכון.‬
‫תוכל לספר לנו על התפקיד שלך…‬
‫באווירה המקארתיסטית הזאת,‬ ‫המסורת הייתה לא להציג אותנו,‬
‫אלה שייצגו את הקול של הפוליטיקה השמאלנית.‬
‫כשאמרו לסאליבן את זה,‬
‫הוא התעצבן מאוד.‬
‫כששמו של הארי בלפונטה עלה, התחלתי לחקור.‬
‫גיליתי שהארי קתולי,‬
‫והתקשרתי לכומר שלו.‬
‫כאמריקאי, אני מתעב קומוניזם.‬
‫אני מתעב כל "איזם" שסותר את הערכים‬ ‫הישנים והטובים של האמריקאיות.‬
‫הוא רצה לדבר איתי באופן אישי,‬
‫אז הוא הזמין אותי אל המלון שלו.‬
‫הוא אמר, "אמרו לי‬ ‫שלא אוכל לארח אותך בתוכנית שלי‬
‫"כי אתה נחשב לתומך גדול‬ ‫באידאולוגיה הקומוניסטית,‬
‫"ושאתה עושה צרות‬
‫"שפוגעות באינטרסים של המדינה שלנו."‬
‫ואמרתי, "ובכן, מר סאליבן,‬
‫"כל מה שטענת שעשיתי,‬
‫"אכן נכון.‬
‫"אבל תגיד לי משהו.‬
‫"כשהאירים נלחמו בבריטים,‬
‫"רוח המרד נחשבה לגיבורה‬
‫"בעיני כל האזרחים האיריים ברחבי העולם.‬
‫"תסביר לי מה ההבדל כשאנחנו,‬ ‫אנשים בעלי צבע עור שונה,‬
‫"גם יוצאים למאבק נגד אותו דיכוי.‬
‫"המורדים האירים שעושים את זה הם גיבורים.‬
‫"המורדים השחורים שעושים את זה‬ ‫'אינם פטריוטים'."‬
‫חשבנו שזה בכלל לא עניין של נאמנות למדינה,‬
‫אלא של נאמנות למצב האנושי.‬
‫והאנושיות שלנו עברה התעללות קשה ואכזרית.‬
‫יצאתי מהפגישה בלי שנפתר שום דבר,‬
‫ואחרי שהייתי במשרד‬ ‫שעה או שעתיים לכל היותר,‬
‫קיבלתי שיחה מהסוכן שלי, והוא אמר,‬
‫"אני לא יודע מה אמרת לאד סאליבן,‬ ‫אבל אתה בתוכנית."‬
‫- המופע של אד סאליבן -‬
‫גבירותיי ורבותיי,‬ ‫זה הרגע שכולנו חיכינו לו.‬
‫הנה אחד האמנים הגדולים במדינה שלנו‬
‫ואחד האמנים הגדולים ביותר בעולם.‬
‫הנה הארי בלפונטה! אז בואו נקבל אותו!‬
‫כשהכותב הזה שידר לראשונה‬ ‫את בלפונטה בטלוויזיה,‬
‫זה הוכיח שגם אנשי הדרום יקבלו אותו בברכה‬ ‫אל תוך הבתים שלהם בערבי ראשון.‬
‫הארי בלפונטה יכול למלא‬ ‫תפקיד חשוב מאין כמוהו‬
‫למען הכוח האדום, הלבן והכחול.‬
‫אבל פתאום, אנחנו, אלה שאותם השפילו,‬
‫הכניסו לרשימות שחורות וכל הדברים האלה,‬
‫הופענו בעדשת מצלמת הטלוויזיה,‬
‫בתוכנית שנחשבה ל"הכי אמריקאית שיש",‬
‫כי סאליבן היה הדבר‬ ‫הכי אמריקאי שיכול להיות,‬
‫וככל שיותר אנשים‬ ‫ראו את הצד האנושי במשוואה,‬
‫מול המציאות הפוליטית של אותה תקופה,‬ ‫משהו התחיל להשתנות.‬
‫קיבלנו כל כך הרבה בקשות‬ ‫אחרי שהופעת בתוכנית.‬
‫הם אמרו, "אולי בערב אחד,‬ ‫תוכל לתת לנט קינג קול לשבת ליד הפסנתר‬
‫"ולנגן לנו קטע?"‬ ‫-אני אשמח.‬
‫אתה מוכן?‬ ‫-בסדר.‬
‫- וושינגטון הבירה -‬
‫זה בית המשפט העליון של ארה"ב.‬
‫ב־17 במאי, פסק בית המשפט פה אחד‬
‫שההפרדה הגזעית‬ ‫בבתי הספר הציבוריים אינה חוקית.‬
‫יש אדם שחור חדש בדרום‬
‫עם תחושת כבוד עצמי וייעוד חדשה.‬
‫המושל דייוויס והמחוקקים‬ ‫ניסו כל תרגיל משפטי שחשבו עליו‬
‫כדי למנוע או לעצור את השילוב הגזעי.‬
‫תומכי ההפרדה הגזעית זרקו אבנים.‬
‫המצב הגזעי היה קשה, במיוחד בדרום,‬
‫אבל כשאתה עושה עבודה שאתה אוהב באמת,‬
‫אתה חי את החלום הכי פרוע שלך.‬
‫אתה אדם צעיר.‬
‫אתה אפילו לא מבוגר מספיק‬ ‫כדי לפחד, אתה מבין?‬
‫אתה לא חושב ככה.‬ ‫לפעמים זה פשוט מכה בך בפנים.‬
‫- דרו, מיסיסיפי‬ ‫28 באוגוסט 1955 -‬
‫זהו נהר טלהאצ'י הבוצי והנידח,‬
‫שבו נמצאה גופה כבולה במשקולות,‬
‫שלכאורה הייתה של הנער אמט טיל.‬
‫אני לעולם לא אשכח.‬
‫הייתי בן 15‬
‫כשראינו מה הם עשו לאמט טיל.‬
‫- אוטיס ויליאמס‬ ‫מייסד וסולן ראשי של הטמפטיישנס -‬
‫ואני לא… כי זה מעלה בי רגשות.‬
‫שיחקנו במקום שבו אמט טיל נורה.‬
‫הם שינו את השם של המקום שבו זה קרה.‬
‫אמרתי, שינוי השם לא יגרום לנו לשכוח‬ ‫איך זה קרה או איפה.‬
‫כל כך הרבה דברים שונים קרו.‬
‫ירו בנו כשהיינו באוטובוס ההופעות שלנו.‬
‫קראו לנו בכינוי ההוא רק כי רצינו לאכול.‬
‫ואז אתה מגלה עד כמה אתה חזק ועמיד מבפנים.‬
‫היית חייב לעבור את זה. אי אפשר לעצור.‬
‫אתה לא תיתן להם לעצור אותך.‬
‫אז מה תעשה? תמשיך להילחם.‬
‫- בירמינגהם, אלבמה‬ ‫10 באפריל 1956 -‬
‫- 'קינג' קול הותקף בזמן הופעה -‬
‫- נט קינג קול הופל לרצפה בידי המון לבן -‬
‫נט, לאן אתה נוסע היום?‬
‫אני נוסע לראלי.‬ ‫-לראלי? אתה ממשיך בסיבוב ההופעות בדרום?‬
‫זה לא סיבוב הופעות דרומי מלא.‬
‫נשארו רק ארבעה ימים לסיים אותו בכל מקרה.‬
‫אומרים שהסיבה שהאנשים תקפו אותך‬
‫היא תחושת התנגדות לרוקנרול‬
‫ולמה שהם מכנים "מוזיקה של שחורים".‬ ‫איך אתה מרגיש לגבי זה?‬
‫זה לא היה בגלל השיר המסוים ששרתי.‬
‫מבחינתם זה היה יכול להיות‬ ‫גם "נירר מיי גוד טו ת'י".‬
‫זה הטיפוס הזה, אתה יודע.‬
‫אז אתה לא מצפה‬ ‫שמה שקרה בבירמינגהם יחזור על עצמו?‬
‫זאת אומרת, אתה לא באמת‬ ‫מצפה לזה, כמובן. גם אז לא ציפינו.‬
‫אלה הרובים שנמצאו במכונית‬ ‫אחרי שקינג קול הותקף?‬
‫כן, נכון.‬ ‫-הם טעונים?‬
‫טעונים במלואם.‬ ‫-במלואם.‬
‫שני גברים הואשמו בכוונה לרצח, נכון?‬
‫נכון.‬
‫כילד בעולם הבידור, רק מאוחר יותר הבנתי‬
‫למה ישנו בתחנות אוטובוס,‬ ‫ולמה היינו צריכים ללכת למשטרה‬
‫ולשאול איפה יש משפחה שחורה‬ ‫שאפשר להתארח אצלה.‬
‫אתה חושב שסיבוב ההופעות שלך‬ ‫תורם למאבק למען שילוב גזעי בדרום?‬
‫כן. הרבה אנשים שאלו אותי‬
‫למה אני מופיע מול קהלים מופרדים.‬
‫אבל בתור אמן שחור‬ ‫שמופיע בפני קהל לבן וגם בפני קהל שחור,‬
‫אתה עוזר מאוד לקרב בין אנשים.‬
‫אין לי סמכות חוקית בנושא.‬
‫מובן שאני לא מצדיק קהלים מופרדים,‬ ‫מעולם לא הצדקתי.‬
‫אני לא יכול, בקולי שלי,‬ ‫פשוט לעלות על במה בכל מדינה‬
‫ולהגיד, "אני דורש שילוב גזעי".‬
‫נט קינג קול, שזכה למחיאות כפיים‬ ‫במשך חמש רבע שעה מהקהל שהיה עד לתקיפה,‬
‫עשוי להיות אחד הגורמים‬ ‫המרגיעים במתח הנוכחי.‬
‫יש מה לעשות,‬ ‫אבל זה חייב להיות המאבק של כולם.‬
‫שני כוכבי ענק, כל אחד בזכות עצמו…‬
‫- 6 במאי 1956 -‬
‫טוני מרטין ונט קינג קול!‬
‫מרטין.‬ ‫-קול.‬
‫שמח.‬ ‫-מאושר.‬
‫נהדר.‬ ‫-מופלא.‬
‫טוב.‬
‫אתה תמיד חובש כובע כשאתה עובד?‬ ‫-לפעמים.‬
‫באילו זמנים?‬ ‫-כשיש שמש.‬
‫מה אתה עושה כשגשום?‬ ‫-אני חוזר לצד שטוף השמש.‬
‫כדאי שנמהר, בקצב הזה.‬
‫כמו שאמרתי, אתה לא עוצר.‬ ‫אנחנו אף פעם לא עוצרים.‬
‫אתה יודע את זה.‬
‫ובכן, מר קול, תמיד תענוג לעבוד איתך.‬
‫גם איתך, מר מרטין.‬
‫אני חושב שכדאי שנרד מכאן.‬ ‫אנחנו מבזבזים זמן.‬
‫גם אני חושב כך, לפני שהחליפות שלנו ידהו.‬
‫אנחנו כאן בזירה‬ ‫עם האיש שמאחורי המופע הגדול.‬
‫פטריק ווטסון שוחח עם אד סאליבן‬ ‫על אומנות ההופעה, ואתם איתנו שם.‬
‫הנה משהו שלא לכולם יש את הזכות לראות.‬
‫אתם עומדים לראות‬ ‫את אד סאליבן המחייך, מחייך באמת.‬
‫הוא ידוע בכך שהוא מוכן ללכת רחוק ככל שצריך‬
‫כדי להביא את הדבר הנכון מול המצלמות שלהם.‬
‫תמיד האמנתי שהצלחה היא תעלומה,‬
‫שילוב של דברים שאתה עושה בעצמך‬
‫ודברים שקורים לך.‬
‫לתוכנית שלי יש קהל לאומי שבועי‬ ‫שנע בין 35 ל־50 מיליון צופים.‬
‫אם תרמתי משהו לתוכנית,‬
‫זו כנראה התחושה שלי למה אנשים אוהבים.‬
‫אני מאמין שזהו סוד ההצלחה שלי.‬
‫עכשיו, גבירותיי ורבותיי…‬
‫- 28 באוקטובר 1956 -‬
‫קבלו את אלביס פרסלי!‬
‫- אלביס מזיז את האגן (וגם את הקהל)‬ ‫בתוכנית של סאליבן -‬
‫- פרסלי מזניק את הרייטינג של סאליבן -‬
‫- הרשתות הגדולות מציבות את אלופיהן‬ ‫לקרב טלוויזיוני ענק -‬
‫- טי־וי רדיו מירור -‬
‫- טיים‬ ‫אד סאליבן של הטלוויזיה -‬
‫חשוב שיחבבו אותך?‬ ‫אתה דואג אם מישהו לא מחבב אותך?‬
‫כן, זה מפריע לי.‬ ‫-באמת?‬
‫אני רוצה שאנשים יאהבו אותי,‬
‫וכשאני קורא משהו שנשמע ממש נוקשה,‬
‫זה מטריד אותי מאוד.‬ ‫אני יותר מדי… כנראה יותר מדי רגיש.‬
‫זו הייתה התוכנית, ואל תשכחו!‬
‫תקפצו לבקר, למעני ולמען משפחתי,‬
‫אצל סוחרי לינקולן־מרקורי שלכם,‬ ‫ותגידו להם מה חשבתם.‬
‫לילה טוב. הייתם קהל נהדר.‬
‫מה היה הרגע הכי גרוע בקריירה שלך?‬
‫מישהו אמר שזה היה כששמעת שמישהו הלך‬
‫וניסה למכור את התוכנית שלך‬ ‫לנותן חסות, איתך או בלעדיך.‬
‫הרשת הציעה את זה.‬
‫בקשה לתת חסות, עם או בלי אד סאליבן.‬
‫זה היה שפל של כל הזמנים.‬
‫באותו לילה, כהלכתי לישון,‬ ‫היה פתק על הכרית שלי מבטי,‬
‫"תנצח, תפסיד או תצא בתיקו,‬ ‫אני אוהבת אותך."‬
‫לאורך השנים,‬ ‫אף משפט לא ביטא בצורה שלמה כל כך‬
‫את המסירות של שלושתנו.‬
‫וידעתי בדיוק למה היא התכוונה.‬
‫גברת סאליבן, האם קשה לחיות איתו‬ ‫אחרי יום קשה במשרד או באולפן?‬
‫לא, אני לא חושבת שקשה מאוד לחיות איתו,‬
‫ואני יודעת שביום שבו הוא משחק עם בן הוגן,‬
‫פשוט תענוג לחיות איתו.‬
‫אני שונא ביקורת שלילית.‬
‫אני פטפטן.‬
‫ובואו נקבל את נינה סימון במחיאות כפיים.‬
‫- יום ראשון‬ ‫11 בספטמבר 1960 -‬
‫סילביה הייתה נכנסת ואומרת,‬ ‫"תקליד את זה, תכניס את זה למעטפה,‬
‫"ואז כשתסיים, תקרע את זה."‬
‫הייתי עושה הכול, חוץ מלקרוע את זה.‬
‫פעם כתבתי מכתב שהתחיל ב:‬
‫"לגברת ואן הורן היקרה,‬ ‫את כלבה. בברכה, אד סאליבן."‬
‫בטלוויזיה, הייתי עצמי.‬
‫וזה הדבר היחיד שהציל אותי.‬
‫אילו ניסיתי לזייף איזה חיוך,‬
‫הקהל היה מעיף אותי לכל הרוחות.‬
‫היו כמה אנשים ב"לינקולן־מרקורי"‬ ‫שפחדו לשלוח אותי לדרום,‬
‫כי הופיעו אצלנו כוכבים גדולים שהיו שחורים,‬
‫והם חששו מהתגובה‬ ‫של סוחרי לינקולן־מרקורי לזה.‬
‫קיבלנו חדשות ממש טובות הערב,‬
‫סוחרי לינקולן בכל רחבי המדינה‬ ‫מדווחים שהמכירות של לינקולן 1957‬
‫עוקפות בהרבה את השנה שעברה.‬
‫וזכרו, השנה שעברה‬ ‫הייתה הכי גדולה בתולדות לינקולן.‬
‫היום זה מצחיק.‬
‫הוכחנו שזה מגוחך.‬
‫נמאס לי ללחוץ ידיים‬ ‫עם סוחרי לינקולן־מרקורי,‬
‫לחלק חתימות,‬
‫לקום ולהגיד סיסמאות‬ ‫שגורמות לי לרצות להקיא.‬
‫לא אכפת לי מה הם מרגישים!‬
‫הם עולים לתוכנית,‬ ‫ואם אתם רוצים לעוף מפה, בבקשה.‬
‫אני חושב שזה משמעותי‬ ‫שהתוכנית שלנו שומרת על נקודת מבט אחת,‬
‫שלי.‬
‫- בסכסוך -‬
‫- "ההתפרצות" של סאליבן -‬
‫- קרב טלוויזיוני -‬
‫- המחיר של הטלוויזיה:‬ ‫לינקולן תפסיק לממן את המופע של אד סאליבן -‬
‫העובדה שמר סאליבן שרד‬ ‫כל תגובה למה שהוא עשה‬
‫הייתה עדות לכל־יכולתו.‬
‫אי אפשר היה לגעת בו. הוא היה חזק מדי.‬
‫ותעשה כמיטב יכולתך…‬ ‫-ואעשה כמיטב יכולתי…‬
‫לשמר, להגן ולקיים את החוקה של ארצות הברית.‬
‫לשמר, להגן…‬
‫בפעם הראשונה בחיינו,‬
‫גברת סאליבן ואני השתתפנו בטקס ההשבעה,‬
‫וזו באמת הייתה זכות אמריקאית מרגשת במיוחד.‬
‫וכולנו בתעשיית הבידור מקווים שהנשיא קנדי‬
‫ימשיך לראות באנשי הבידור‬
‫מקור לחשיבה יצירתית‬
‫וגם שגרירים של רצון טוב,‬ ‫כלפי המדינה וכלפי העולם.‬
‫מדי פעם השתמשת בתוכנית‬ ‫ככלי לביטוי פטריוטי, בצורה מסוימת.‬
‫כדי לשקף דברים שאתה רואה בהם סיבה לגאווה.‬
‫אתה חייב, למען המדינה שלך.‬
‫אני שמח שג'ק קנדי ניצח.‬
‫הגיע הזמן שהצעירים במדינה יתערבו‬
‫ויקבלו את ההחלטות, אחרי שהמבוגרים‬ ‫קלקלו אותן כל כך הרבה פעמים.‬
‫ערב טוב, חבריי האזרחים.‬
‫ביותר מדי מקומות במדינה‬ ‫נעשים עוולות כלפי אזרחים שחורים,‬
‫ואין לכך שום מענה חוקי.‬
‫קשיים הקשורים בהפרדה ואפליה קיימים‬
‫בכל עיר, בכל מדינה באיחוד,‬
‫וגורמים, בערים רבות,‬ ‫לגל הולך וגובר של חוסר שביעות רצון.‬
‫שינוי גדול מתקרב,‬
‫והמשימה שלנו, החובה שלנו,‬
‫היא להפוך את המהפכה הזו,‬ ‫את השינוי הזה, לשלו ובונה עבור כולם.‬
‫לכן אני מבקש מהקונגרס לחוקק חקיקה‬
‫שתבטיח לכל האזרחים‬ ‫זכות לקבלת שירות במוסדות הפתוחים לציבור,‬
‫וכן לחזק את ההגנה על זכות ההצבעה.‬
‫אבל חקיקה לא יכולה‬ ‫לפתור לבדה את הבעיה הזאת.‬
‫היא חייבת להיפתר בבתים של כל האמריקאים,‬
‫בכל קהילה ברחבי המדינה שלנו.‬
‫הטלוויזיה, כדי להצדיק את עצמה,‬
‫חייבת להיות יותר משירה, ריקודים ומערכונים.‬
‫אני מקווה שאנשי תעשיית הבידור‬
‫יעמדו בחובתם כאזרחים.‬
‫הקשר שלי עם אד הפך לאחד הנעימים ביותר.‬
‫הארי!‬ ‫-היי, אד.‬
‫היי, בחור! איזו הפתעה.‬ ‫חשבתי שאמצא אותך בצילומים.‬
‫פה אנחנו נמצאים.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫כאן. כל העיר.‬ ‫-ראש העיר קלי נתן לך את כל העיר?‬
‫את כולה.‬
‫הוא נתן לי הזדמנות לדבר איתו‬
‫על מופעים שנחשבו למרדניים.‬
‫נפלא.‬
‫היה בו צד הומניסטי.‬
‫בקשר בינינו, אני נגעתי בצד הזה.‬
‫אתם תמשיכו ליהנות מהופעתו של הארי בלפונטה‬
‫יחד עם מרים מקבה‬ ‫וחברים נוספים מחברת בלפונטה.‬
‫היו כאלה שלא שמחו שהוא נתן לנו את הבמה‬
‫בגלל הדעות הפוליטיות שלי.‬
‫מה עשיתי עם מרים מקבה?‬
‫הרי היא שרה בשפה ילידית,‬
‫וזה ממש לא היה לטעם האמריקאי.‬
‫אבל אד נקט בגישת "ננסה ונראה לאן זה יגיע".‬
‫הוא היה פורץ דרך,‬ ‫במיוחד עבור אמנים שחורים.‬
‫האיש הזה פתח את דלתו‬ ‫ונתן לאמנים לעלות לתוכנית שלו,‬
‫כדי להביע את עצמם ולהיראות.‬
‫בואו ניתן מחיאת כפיים סוערת‬ ‫למהליה ג'קסון, טוב?‬
‫שלום, כאן אד סאליבן.‬
‫היום התבקשנו לחפש בתוך הלב והנשמה שלנו‬
‫ולנקות אותם משנאה לא טבעית‬ ‫ופחד מהשכן שלנו.‬
‫המאבק על החירות היום‬ ‫הוא מאבק על רעיון האחווה.‬
‫קנאות וחוסר סובלנות,‬ ‫שנאה ואפליה גזעית או דתית,‬
‫הן מעשי בגידה רוחניים.‬
‫כשאין פתרון חוקי בהישג יד,‬
‫את התיקון מבקשים ברחובות ובמחאות.‬
‫אולי אני עני…‬ ‫-אולי אני עני…‬
‫אבל אני…‬ ‫-אבל אני…‬
‫מישהו!‬ ‫-מישהו!‬
‫אנו קוראים לכולכם להצטרף‬ ‫למסע הצלב הגדול הזה למען האחווה שלנו.‬
‫אחווה פירושה ארה"ב מאוחדת,‬
‫וארה"ב מאוחדת היא אולי‬ ‫התקווה היחידה שנותרה‬
‫לעולמנו השבור.‬
‫אני!‬ ‫-אני!‬
‫שחור!‬ ‫-שחור!‬
‫יפה!‬ ‫-יפה!‬
‫גאה!‬ ‫-גאה!‬
‫אני!‬ ‫-אני!‬
‫-מישהו!‬ ‫-מישהו!‬
‫- וושינגטון הבירה‬ ‫28 באוגוסט 1963 -‬
‫"אמיתות אלו ברורות מאליהן בעינינו,‬ ‫שכל בני האדם נבראו שווים."‬
‫מר בלפונטה, כולנו שמענו‬ ‫את מרתין לותר קינג אומר שאולי‬
‫זה היום הגדול ביותר לחירות‬ ‫בהיסטוריה האמריקאית המודרנית.‬
‫להיות בוושינגטון היום‬
‫היה עבורי שיא של דורות רבים‬
‫של אמריקאים שחורים,‬
‫שניסו שוב ושוב לפנות אל מצפונם‬ ‫של הדוגלים בעליונות לבנה.‬
‫והסיבה שאני נלחם בזה כל כך‬ ‫היא כי אני באמת מאמין‬
‫בפוטנציאל של המדינה הזאת.‬
‫צהריים טובים, גבירותיי ורבותיי.‬ ‫סלחו לי על קוצר הנשימה,‬
‫אבל לפני כעשר או 15 דקות,‬ ‫לפי כל הסימנים כרגע,‬
‫אירע דבר טרגי בדאלאס.‬
‫הרשו לי לצטט לכם את זה.‬
‫כאן וולטר קרונקייט מחדר החדשות שלנו, ו...‬
‫היה ניסיון התנקשות, כפי שאולי ידוע לכם,‬ ‫על חייו של הנשיא קנדי.‬
‫כפי שאתם יכולים לתאר לעצמכם,‬ ‫מגיעות עכשיו שלל ידיעות‬
‫על מצבו האמיתי של הנשיא.‬
‫אחת מהן טוענת שהוא מת.‬ ‫לא ניתן לאשר זאת בשלב זה.‬
‫אין אישור רשמי.‬ ‫אנחנו ממתינים לעדכון מוסמך יותר…‬
‫זה היה אחד הזעזועים הגדולים בחיי.‬
‫מעולם לא העזתי לדמיין‬
‫שבמאה ה־20‬
‫מישהו יוכל להתנקש בנשיא ארצות הברית.‬
‫זה היה בלתי אפשרי.‬
‫אז כן, זה טלטל אותי באופן אישי.‬
‫אפשר בהחלט לשאול, ואפשר בהחלט לתהות,‬
‫לאן אנחנו ממשיכים מכאן?‬
‫למי מכם שהיו מדוכדכים‬
‫בעקבות ההתנקשות בג'ון פ. קנדי,‬
‫זה טבעי לחשוש מול משבר.‬
‫אבל ייאוש מגיע רק עם הסיוט הריק‬
‫שבו נדמה שאין עתיד.‬
‫זו העונה שעמוסה בתקווה.‬
‫אם אנחנו באמת דתיים,‬ ‫לעולם לא נוכל ליפול לייאוש.‬
‫שנת 1964 נכנסה באנחת רווחה.‬
‫רווחה על כך שהסתיימה השנה‬ ‫שבה נרצח הנשיא קנדי‬
‫ושהייתה תקווה להתחלה חדשה.‬
‫עבור רובנו, הצלילים של 1964‬
‫נכנסו באוזן אחת ויצאו מהשנייה.‬
‫אבל צליל אחד ליווה אותנו כל הזמן.‬
‫תלוי ברחובות העיר במשך היום,‬
‫וחודר דרך החלונות בערבים,‬
‫עד שנדמה היה שהאוויר עצמו רווי בו.‬
‫רוב האמריקאים הפכו מודעים ללחן‬ ‫שהמשיך להישמע שוב ושוב…‬
‫בפברואר,‬
‫כשהם עברו את גבולותינו‬ ‫בנמל התעופה קנדי הבין־לאומי.‬
‫- יום ראשון‬ ‫9 בפברואר 1964 -‬
‫אתמול והיום התיאטרון שלנו היה מלא‬ ‫בעיתונאים וצלמים מכל רחבי האומה,‬
‫והם מסכימים איתי שהעיר מעולם לא חוותה‬
‫את ההתרגשות שהביאו איתם‬ ‫הצעירים האלו מליברפול.‬
‫גבירותיי ורבותיי, הביטלס!‬
‫- בביטלס צפו 75 אחוז‬ ‫מצופי הטלוויזיה בניו יורק -‬
‫- הביטלס העלו את סאליבן‬ ‫למקום הראשון בדירוג הצפייה -‬
‫לארה"ב לקח זמן רב‬ ‫לחזור למידה מסוימת של שגרה.‬
‫זה לקח הרבה זמן.‬
‫אין נאום זיכרון או הספד‬
‫שיכולים לכבד בצורה רהוטה יותר‬ ‫את זכרו של הנשיא קנדי…‬
‫- 2 ביולי 1964 -‬
‫מאשר העברה מהירה ככל האפשר‬ ‫של חוק זכויות האזרח‬
‫שעליו הוא נלחם כל כך הרבה זמן.‬
‫אני מסתכל על הדברים שקרו מבחינה גזעית‬
‫וחברתית,‬
‫העברת חוקים רבים של שוויון,‬ ‫הרבה צעדים לביטול ההפרדה הגזעית,‬
‫והיו הרבה מאבקים משפטיים מאולצים,‬
‫שהובילו למה שאנחנו חווים היום.‬
‫ואז לוקחים את מה שקרה עם האנשים‬ ‫שעשו את אותו הדבר ברחבי העולם,‬
‫רק שהם עשו את זה דרך המוזיקה.‬
‫המוזיקה היא אחד המרפאים הגדולים‬
‫של החיים.‬
‫המוזיקה היא המנחמת.‬
‫זו השפה הבין־לאומית.‬
‫היא שוברת המחסומים.‬
‫והכוח המוזיקלי שהיה לנו,‬
‫היה אחד החלומות‬ ‫הבלתי אפשריים של ילדותי שהתגשמו.‬
‫- דטרויט, מישיגן‬ ‫1964 -‬
‫תכירו את נשיא חברת התקליטים "מוטאון",‬
‫מר ברי גורדי. שלום, ברי.‬
‫הסיבה שהקמנו את "מוטאון"‬ ‫הייתה שברי הפיק את התקליטים שלנו,‬
‫הפיץ אותם לחברות אחרות,‬ ‫אבל אף אחד לא שילם לנו.‬
‫בהתחלה היינו צעירים וחסרי ניסיון.‬ ‫זה היה קשה. זה תמיד היה קשה.‬
‫אפילו אחרי שהפכנו ל"מוטאון".‬
‫בדטרויט, בימים שבהם התחלנו,‬
‫היו אזורים כמו גרוס פוינט,‬ ‫בלומפילד הילס ודירבורן,‬
‫ומקומות כאלה, שבהם אם היית שחור,‬
‫לא היית אמור להיות‬ ‫באזורים האלה בכלל, סוף פסוק.‬
‫כי אתה שחור.‬
‫אם המשטרה תתפוס אותך,‬ ‫כדאי שתעבוד אצל מישהו אם אתה שם‬
‫וכדאי שיהיה עליך משהו‬ ‫שמראה שאתה עובד אצל מישהו.‬
‫אז בכמה מעטיפות האלבומים המוקדמות,‬
‫לא השתמשתי בפנים שחורות.‬
‫כי לא רציתי שאנשים‬ ‫ישפטו ספר לפי הכריכה שלו.‬
‫אז התחלנו לקבל מכתבים‬ ‫מהילדים הלבנים באזור.‬
‫"היי, אחי. יש לנו את המוזיקה שלך.‬ ‫אנחנו אוהבים את המוזיקה שלך.‬
‫"אבל הורינו לא יודעים שהיא אצלנו.‬
‫"כי אולי הם יאלצו אותנו לזרוק אותה."‬
‫עבור "מוטאון", "המופע של אד סאליבן"‬ ‫היה שיא ההצלחה.‬
‫יש לכם מופע מצוין.‬
‫אם זה היה מופע לוהט, אד סאליבן הביא אותם.‬
‫זו הייתה התרבות האמריקאית,‬
‫ועבור "מוטאון" להיות חלק ממנה,‬
‫זה היה חלום שהתגשם עבורי.‬
‫- יום ראשון‬ ‫3 במאי 1964 -‬
‫כאן על הבמה נמצא‬
‫כוכב זמר בן 13 מדהים מדטרויט,‬
‫סטיבי וונדר.‬
‫סטיבי וונדר הקטן…‬
‫בן 13, מבצע את "פינגרטיפס".‬
‫זה היה ממש נפלא בעיניי‬
‫כי הילד השחור הקטן והעיוור הזה‬ ‫הופיע בטלוויזיה הלאומית.‬
‫הפריצה הגדולה הראשונה שלנו בטלוויזיה.‬
‫אז בואו ניתן לו קבלת פנים חמה, טוב?‬
‫תודה, מר סאליבן!‬
‫אני רוצה שתמחאו כפיים,‬
‫תרקעו ברגליים, תקפצו למעלה ולמטה,‬ ‫תעשו כל מה שאתם רוצים.‬
‫הוא היה שם למעלה, ניגן במפוחית‬ ‫ושר בשידור חי לארה"ב,‬
‫והקהל הלבן באולפן‬
‫מחא כפיים יחד איתו. ואו!‬
‫וונדר קטן שלי. זה היה נפלא.‬
‫קדימה! כולם לשיר, "כן!"‬ ‫-"כן!"‬
‫תשירו "כן!"‬ ‫-"כן!"‬
‫"כן!"‬ ‫-"כן!"‬
‫"הו כן!"‬
‫אנשים התלהבו מהאפשרויות.‬
‫"המופע של אד סאליבן" העניק אפשרויות.‬
‫לכן העובדה שהוא אהב אותנו‬ ‫הייתה מיוחדת כל כך.‬
‫נדמה לי שכאשר אתם משתמשים באוויר הציבורי,‬
‫הדבר המינימלי שאתם, או הטלוויזיה,‬ ‫יכולים לעשות בתמורה לזכות הגדולה הזו‬
‫הוא לנסות לקרב בין אנשים קצת יותר.‬
‫רשת CBS מציגה את התוכנית הזאת בצבע!‬
‫ועכשיו, אד סאליבן!‬
‫האמנים של "מוטאון" זכו לכבוד רב מצד אד,‬
‫אך היה משהו מיוחד בין אד ללהקת הסופרימס.‬
‫מעט לפני הסופרימס ו"מוטאון סאונד",‬
‫מוזיקה שחורה נקראה "מוזיקת גזע".‬ ‫היא לא הושמעה ברדיו.‬
‫אני יודע שאתם מקשיבים‬ ‫בכל רחבי ארה"ב וקנדה. זה נהדר.‬
‫ואנחנו הפכנו אותה למקובלת.‬
‫בזכות "מוטאון" היה בסדר‬ ‫להאזין למוזיקה שלנו.‬
‫בואו ניתן קבלת פנים חמה ללהקת הסופרימס.‬
‫בשבילי, לראות אותה בפעם הראשונה,‬
‫זוהרת ויפהפייה, זה שינה את חיי.‬
‫אד אהב את "מוטאון".‬
‫הוא אהב את הסופרימס.‬ ‫הוא אהב את הטמפטיישנס.‬
‫הנה הם!‬
‫הערצנו את האמנים האלה בזמנו.‬
‫זו לא רק המשפחה שלנו.‬
‫כל השכונה נעצרה כדי לצפות בזה.‬
‫נהגנו לרדת לדרום, ובפעם הראשונה שהגענו,‬
‫הבמה באמצע, הלבנים פה, השחורים שם,‬
‫והם לא הביטו זה בזה.‬
‫כעבור כשנה, חזרנו לשם,‬ ‫וראינו נערים לבנים עם חברות שחורות.‬
‫נערים שחורים עם חברות לבנות,‬ ‫כולם רקדו יחד ושרו.‬
‫נהנו ביחד. עם המוזיקה הזאת.‬
‫באמנים שלי צפו מיליוני בתים ברחבי ארה"ב,‬
‫לצד כוכבי הפופ הלבנים הגדולים של התקופה.‬
‫אני מרגישה שזה היה עשור מרגש‬ ‫בהיסטוריה של המוזיקה האמריקאית.‬
‫מהי מוזיקת נשמה?‬
‫קשה לתאר מוזיקת נשמה.‬ ‫לדעתי, זו המוזיקה שבה כל אחד עושה את שלו.‬
‫אני חושבת שאתה עושה את שלך‬ ‫כבר 22 שנים בתוכנית הזו,‬
‫בתוכנית הגדולה הזו, אד. אז…‬
‫ואני חושבת שיש לך נשמה גדולה.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫כל העולם צפה באד סאליבן.‬ ‫-כן.‬
‫וכשאנחנו עלינו לתוכנית הזו,‬ ‫ידענו שזו התוכנית שצריך להיות בה.‬
‫בדיוק הוצאנו את ההקלטה הראשונה שלנו,‬
‫וצריך את אותה תוכנית גדולה‬ ‫שתיקח את זה באמת אל השיא,‬
‫אז חזרנו על זה שוב ושוב.‬
‫- חמישיית הג'קסונים ב"מופע של אד סאליבן" -‬
‫תמיד הייתי פנטי לשלמות.‬ ‫הייתי חייב לעשות את זה בצורה מושלמת.‬
‫ורציתי שהשיר יישמע בדיוק כמו ההקלטה.‬
‫הנה חמישה אחים מגארי, אינדיאנה,‬ ‫בגילים שבין עשר ל־18.‬
‫והייתי כל כך לחוץ כי אמרתי,‬ ‫"זו ההזדמנות שלנו. אנחנו חייבים להצליח".‬
‫זה גורם לבטן שלך להתהפך.‬ ‫-כן, פרפרים.‬
‫והיה עלינו לעשות‬ ‫את מה שנעשה עם ההזדמנות הזו.‬
‫הם להקה מדהימה. הנה הם, חמישיית הג'קסונים.‬
‫זה ממש הזניק אותנו.‬
‫באותו ערב, כל ילד בארה"ב‬ ‫התאהב בחמישיית הג'קסונים.‬
‫בבוקר יום שני הטלפונים לא הפסיקו לצלצל‬
‫ממועדונים בכל רחבי המדינה‬ ‫שרצו להזמין אותם.‬
‫מייקל ג'קסון הקטן ואחיו‬ ‫נחשבו לתופעה אמיתית.‬
‫בואו לפה, בסדר?‬
‫עכשיו, ברכותיי.‬
‫בשבעה ביולי, חמשת האחים האלה‬ ‫יתחילו את סיבוב ההופעות הקיצי שלהם‬
‫של הופעות חד־פעמיות במאדיסון סקוור גארדן,‬ ‫ואתם תשברו את כל השיאים במדינה.‬
‫נפלא לארח אתכם בתוכנית. תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫התוכנית עשתה את מה שרציתי‬ ‫שהמוזיקה שלנו תעשה,‬
‫תהיה עבור כל האנשים.‬
‫הוא שבר את כל המחסומים.‬
‫חיבר בין אנשים.‬
‫כמה זמן תמשיך עם התוכנית?‬
‫אני לא יודע.‬
‫דיברנו על זה לפני כמה ימים.‬ ‫זה היה חלק גדול כל כך מחיינו‬
‫וחלק מחיי, חלק גדול מאוד מחיי.‬
‫ואני נהנה מזה מאוד,‬ ‫ואני אוהב את האנשים בתעשיית הבידור.‬
‫אני אוהב להיות איתם. ממש כיף איתם.‬
‫את יודעת, כששרת את זה‬ ‫בצורה רהוטה כל כך, חשבתי,‬
‫וככל הנראה כולם חשבו את אותו הדבר.‬
‫מה שהעולם צריך עכשיו, לדעתי,‬ ‫זה חברות שבין אנשי תעשיית הבידור.‬
‫אני מסכימה.‬ ‫-את יודעת?‬
‫משהו שידענו בתעשיית הבידור במשך זמן רב.‬
‫זה נמצא בתעשיית הבידור.‬ ‫-כן.‬
‫ואם זה יהיה בעולם, זה יהיה דבר נפלא.‬
‫בואו נמחא…‬ ‫-תודה.‬
‫זה דבר אחד להביט בשינוי שחל בארצות הברית‬
‫דרך העדשה של מה שד"ר קינג הביא לשולחן,‬
‫המרד הגדול של השחורים, תנועת זכויות האזרח.‬
‫אבל התנועה הזו לא הייתה יכולה להתמיד‬
‫בעוצמה שבה פעלה‬ ‫ללא כוחות עדינים שפעלו מאחורי הקלעים.‬
‫אותו כוח עדין היה רגע כמו אד סאליבן.‬
‫האם זה אומר שאד סאליבן‬ ‫ימשיך להציג את התוכנית שלו‬
‫כל עוד הוא יכול?‬ ‫-אני אשמח.‬
‫האם נותני החסות והרשתות‬ ‫יסכימו עם זה? אני לא יודע.‬
‫אני לא יודע מה הייתי עושה בלעדיה,‬ ‫אם לא הייתה לי התוכנית לצפות לה.‬
‫אין לך משהו אחר בחיים שימלא את הריק הזה?‬
‫לא.‬
‫לא יודע מה הייתי עושה בלעדיה.‬
‫אתה תהיה…‬ ‫-אני אהיה אבוד.‬
‫כשהרייטינג שלנו ירד לראשונה,‬
‫אמרתי לעצמי, "אולי זה בגלל מזג האוויר".‬
‫כשירדנו ל־37 בערך,‬
‫ידעתי שזה לא בגלל מזג האוויר.‬
‫אלפי מפגינים למען שלום צעדו אל הפנטגון.‬
‫אבל אני מבטיח אקשן.‬
‫הרפתקת החלל הראשונה למבוגרים‬ ‫ממריאה בימי חמישי.‬
‫"נושבת ברוח"‬
‫הזמן חולף במהירות כזו‬
‫שבקושי יש לך הזדמנות להסדיר את הנשימה.‬
‫לפני שתלך, אתה יודע, אדי…‬
‫"נשיקת…"‬ ‫-נשיקת לילה טוב!‬
‫להתראות!‬ ‫-להתראות, אדי!‬
‫- פרידה ענקית מאד סאליבן -‬
‫התופעה של התוכנית שלנו‬ ‫היא הוכחה לכך שניסים עדיין קורים.‬
‫מחיאות כפיים סוערות לשניהם.‬
‫אני סתם איש פשוט‬
‫שפגש איך שהוא מישהו מפורסם‬
‫ועורך מסיבה לחברים שלו, ואומר,‬
‫"תראו מי יבוא אליי."‬
‫במשך זמן רב, כולם באו למסיבות האלה.‬
‫הנה אנחנו.‬ ‫-פרל, תעלי לכאן!‬
‫- תיאטרון אד סאליבן -‬
‫היה לי מסע טוב וארוך.‬
‫נלחמתי במלוא הכוח עבור מה שהאמנתי בו.‬
‫ואין לי אף תלונה.‬
‫תודה רבה, גבירותיי ורבותיי.‬
‫לילה טוב!‬
‫במשך 23 שנים, אד סאליבן‬ ‫בחר בעצמו כל בדרן שהופיע‬
‫בתוכנית שלו בימי ראשון,‬
‫יותר מ־10,000 בדרנים על פני 1,100 פרקים.‬
‫ב־1971, "המופע של אד סאליבן" ירד מהאוויר.‬
‫שלוש שנים לאחר מכן, אד נפטר.‬
‫- בהשתתפות -‬
‫- ריי צ'ארלס ובילי פרסטון -‬
‫- ג'קי וילסון -‬
‫- בו דידלי -‬
‫- טוני הרפר -‬
‫- ג'יימס בראון -‬
‫- אייק וטינה טרנר -‬
‫- גלדיס נייט והפיפס -‬
‫- הארי בלפונטה -‬
‫- נט קינג קול‬ ‫טוני מרטין ונט קינג קול -‬
‫- אלביס פרסלי -‬
‫- נינה סימון -‬
‫- מהליה ג'קסון -‬
‫- הביטלס -‬
‫- סטיבי וונדר -‬
‫- חמישיית הג'קסונים -‬
‫- הסופרימס -‬
‫- המיטב של יום ראשון:‬ ‫אד סאליבן שלא הכרנו -‬
‫- לזכרו של סשה ג'נקינס‬ ‫1971 - 2025 -‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬