Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Élőben jelentkezünk a New York-i Ed Sullivan Theaterből…
Az American Idol győztese…
Kaptok egy autót!
És most, a férfi, aki a televíziózás megtestesítője.
A TELEVÍZIÓZÁS HAJNALÁN, AMIKOR A SZABÁLYOK MÉG ÍRÓDTAK
Ha Ed Sullivan nem létezne, Amerikának ki kellett volna találnia.
EGY FÉRFI ÁT MERTE HÁGNI ŐKET.
Köszönöm, hölgyeim és uraim. Remélem, élvezik a műsort.
Kérem, köszöntsék őt!
Mr. Ed Sullivan.
Ed Sullivan!
Ed Sullivan, emberek!
Ha választani kéne valakit, aki képviseli a tévézést, az Ed Sullivan lenne.
A televíziózás történetének legnagyszerűbb ujjal mutogatója.
Egy férfi, aki a show-biznisz nagyágyúira mutatott rá.
A The Ed Sullivan Show az egyik legismertebb műsor.
És most, hölgyeim és uraim, Elvis Presley!
Hány évesen láttad ezt az Ed Sullivan Theaterben?
Hétévesen. Óriási hatással volt rám.
Hölgyeim és uraim, a The Beatles!
Mindenki emlékszik, hol nézte a Beatlest Ed Sullivannél,
mi történt akkor, hol ült és mit csinált.
Te mit gondoltál?
Van ma Sullivanhez fogható?
Sullivanen nőttem fel.
Ed Sullivan végigkísérte az életem.
A The Ed Sullivan Show kulturális forradalmat hozott.
Igen!
VASÁRNAP ÜNNEPLŐBEN: ED SULLIVAN TÖRTÉNETE
A televíziózás a kezdetekben a rádiózás nyomdokain indult el,
a legrosszabb sajátosságait átvéve.
EGYES RÉSZLETEKHEZ REKONSTRUÁLTUK ED SULLIVAN HANGJÁT.
SZAVAIT AZ ÉLETE SORÁN ÍRT TÖBB EZER CIKKBŐL, PUBLICISZTIKÁBÓL
ÉS LEVÉLBŐL EMELTÜK ÁT.
Ed Sullivan felbukkanásakor
a televíziózás teljesen más volt, mint manapság.
Először is, úgy ekkora volt a képernyő.
Kérném a következő versenyzőnket.
És csak elvétve szerepeltek feketék a tévében.
Sokan fehéren akarták tartani a tévézést.
Az olyan karakterek voltak jellemzőek, mint Amos és Andy.
A MOTOWN RECORDS ALAPÍTÓJA
Ők feketére mázolt képű, komikus karakterek voltak.
Mi a ménkűt művelsz, Amos?
Azt mondták, tartsam.
De Eddel minden megváltozott.
Csapjunk a lovak közé! Jackie Wilson, kápráztass el minket!
Befolyásos embernek tartja magát?
Mármint olyannak, aki képes
befolyással lenni az amerikaiak gondolkodásmódjára?
Úgy érzem, hasznos munkát végzek.
Mint ahogy egy újságban lévő vezércikk is határozott hatással van az emberekre.
Persze a televízió segítségével elérhet ezt-azt az ember.
Vegyük például a négerek ügyét!
Nálunk szerepeltek először néger előadók.
Hölgyeim és uraim, a mai műsort barátainkkal kezdjük.
Ed Sullivan rendkívül sokféle művészt és embert szerepeltetett a műsorában,
ami merőben szokatlan és más volt, mint amit addig megszokhattunk.
Most következzen Louis „Satchmo” Armstrong!
És az, hogy ő határozta meg,
hogy kiket hív meg a műsorába, bátor dolog volt.
A Will Mastin Trio, Sammy Davis Jr.-ral.
Minden héten néztem a The Ed Sullivan Show-t.
Mindenki nézte. Kész esemény volt. „Jön a vasárnap este. Mit csináljunk?”
„Összeülünk a családdal az Ed Sullivant nézni.”
Ez kész örömünnep volt a környékünkön.
Képzeljék el, hogy tízévesen,
segélyből tengődve nézik a The Ed Sullivan Show-t
egy olyan korban, amikor nem szerepeltek feketék a tévében!
És amikor először megpillantottunk valaki hozzánk hasonlót,
az konkrétan a reményt és a lehetőséget testesítette meg.
- Megfognád a kesztyűmet? - Örömmel.
Mindig úgy vélték, hogy délen mindenki kikapcsolná a tévét,
ha meglátna egy néger sztárt a nappalijában.
Kettő, négy, hat, nyolc, le az integrációval, most!
Mert a déliek nagyon ellenségesek voltak a négerekkel szemben.
És egyes körülmények tiltakozást válthattak ki belőlük.
De otthon, a négy fal közt mindenki azt csinál, amit jónak lát.
Akkoriban megosztott volt az ország.
CSAK FEHÉREKNEK
MONTGOMERY, ALABAMA ÁLLAM
Buszra szálltam, hogy hazamenjek, és miután leültem,
a sofőr követelte, hogy adjam át a helyem egy fehér férfinek.
Úgy éreztem, ez nem emberhez méltó bánásmód.
Nemet mondtam.
A faji kérdés nyitott könyv volt. Nem voltak titkok.
Mindenki tisztában volt a másik álláspontjával.
Aztán amikor Ed Sullivan felbukkant, rettenthetetlennek tűnt.
És úgy tűnt, egyáltalán nem érdekli a többi ember véleménye.
VASÁRNAP 1955. NOVEMBER 22.
Hölgyeim és uraim, ahogy azt mind tudják,
ha egy új zenei irányzat elindul a népszerűség útján,
arról elsőként Harlemben értesülnek.
Pár hete, mikor ott jártam, ezrek sorakoztak az utcán
az Apollo Theater előtt,
hogy megtekinthessék Dr. Jive Rhythm & Blues című előadását.
Hát íme Dr. Jive. Bemutatom önöknek a WWRL diszkzsokéját.
Köszönöm.
Köszönöm, hölgyeim és uraim. Rengeteg csodás sztár van itt velünk.
Elsőként hadd mutassak be egy remek folk-blues-énekest!
Íme Bo Diddley.
Emlékszem, hogy gyerekkoromban volt ez a riff…
Na, ez Bo Diddley. Ő volt, aki… Ezt ő hozta be.
Afrikai vallási énekeket vegyítettem bele.
Odahívtam a többi srácot is. Jerome-ot és a többieket a rumbatökkel.
A backstage-ben valaki azt mondta, ne riszáljunk.
Mondom: „Túl sokat tudok ahhoz, hogy leállíts.
Lelassíthatsz, de le nem állíthatsz.”
A csatorna
megtiltott bizonyos dolgokat a déliekre hivatkozva,
de Ed minden határt a végletekig feszített.
A legutóbbi ittlétünk óta rengetegen kérdezték levélben,
hogy hol kaptunk először lehetőséget.
Nos, ezen a színpadon, és ezt szeretnénk, ha tudnák.
Visszatekinthetnénk Ed Sullivan életének kezdetére?
Kisvárosi gyerek létemre elképesztő életutat jártam be.
Nincs bennem semmi különleges. Mindössze a szerencsém.
Azok kedvéért, akik nem ismernek: hány éves vagy?
Tizenegy éves vagyok.
- És Kaliforniából jöttél? - Igen.
És egy cukorkaboltról álmodtál, és már van elég cukorkád?
Van.
Akkor örömödben biztos megint dalra fakadnál.
Melyik dal lesz az?
- A „Swing Low, Sweet Chariot.” - Szólhat a „Swing Low, Sweet Chariot”?
Ott egy mikrofon.
1901. SZEPTEMBER 28.
Harlemben születtem, ami akkoriban az írek és a zsidók otthonául szolgált.
Volt egy ikertestvérem, Dan, de ő kétéves korában meghalt.
A családunk szegény volt,
de rendkívüli tartással és állhatatossággal lettünk megáldva.
Mindig is az volt az álmom,
hogy írhassak.
Az az érdekes Eddel kapcsolatban, hogy rovatvezetőként kezdte.
Vagyis újságíróként.
És a rovata idővel meghatározóvá vált.
Sportrovatvezetőként helyezkedtem el.
Egy sportújságírónak jó kritikai érzék és megfigyelőképesség kell.
Ők tudják, mitől lesz valaki kiemelkedő játékos.
És a sport mintegy első szerelemként végigkísérte az életén.
Amikor a Port Chester Gimnáziumban baseballoztunk,
négerek is voltak a ligában,
és páran azt mondták, ők nem lépnek pályára egy néger ellen.
Ez mindig is mélyen felháborított, mert az ide érkező írek is átmentek ezen.
Mindenki naplopó, ostoba iszákosnak tartotta őket.
A szüleim tudták, hogy az ilyesmi nem helyes.
Ők nagyon…
Ez nem nyitottság volt. Csak józanul gondolkodtak.
Képtelen vagyok megalkudni azokkal szemben, akiket megvetek.
Ez kétség kívül apám hatása.
Ő tanított meg rá, hogy álljak ki az elesettekért.
Sosem ismertem nála rettenthetetlenebb embert.
Amikor Ed a színes bőrűekről írt, mindig elfogadó hangot ütött meg,
és szerintem ezzel enyhítette a feszültséget,
már a politikai feszültséget.
De pontosan tudtam,
hogy rengeteg támadás érte őt,
hiszen akkoriban nemcsak Amerika, de az egész világ megtelt
faji feszültséggel.
Hölgyeim és uraim,
íme a Georgia állambeli Augusta ifjú aranytorkú énekese,
James Brown! Hadd lássuk!
BRONX, NEW YORK 1929. OKTÓBER 17.
És megindul, aztán 96 yardot futva viszi be a labdát.
Akkoriban a New York Evening Graphic sportrovatát vezettem,
és az NYU a Georgia-i Egyetemmel készült összecsapni
New Yorkban.
Felháborodva olvastam, hogy az NYU beleegyezett,
hogy nem játszatja a néger játékosát a mérkőzésen.
A HALFBACK NEM JÁTSZHAT
Ezt elég fontos kérdésnek éreztem ahhoz, hogy nyilvánosan is kitárgyaljam.
Micsoda gyalázatos ügy!
Myers az épségét kockáztatja egy olyan egyetemért, ami padra ülteti,
csak mert a Georgia-i Egyetem nem hajlandó színes bőrű ellen játszani.
Ha az NYU hagyja, hogy a Mason-Dixon-vonal
a saját pályája közepén húzódjon,
akkor ideje végleg felhagynia a futballal.
Tudom, hogy sokszor volt szerencsém.
Vegyük például azt a már-már hihetetlen fordulatot,
ami az újságírás világából a show-bizniszbe repített!
A szerkesztőség a Broadway-rovathoz helyezett át,
holott semmit sem tudtam a Broadwayről.
Halló? Kivel beszélek?
Nem akartam ezt az állást, de ha nem vállalom el, kirúgnak.
Üdv! Hadd Mutatkozzam be! Ed Sullivan vagyok, broadwayi tudósító.
Újságíró vagyok, de színész az nem.
Majd maguk is rájönnek.
Hadd mutassam be egy kedves barátomat!
A The Daily News rovatvezetőjét, aki kivételes írói tehetségével
mindenkihez eljuttatta a Broadwayt az országban.
Íme Mr. Broadway személyesen, azaz Ed Sullivan a The Daily Newstól!
Hölgyeim és uraim, a The News bemutatja a második éves Harvest Moon Bált.
Zenét kérünk, Dick Himber!
Vegyük újra?
Ma egy szenzációs produkcióval indítunk: a színpadon az Ike & Tina Turner Revue.
A Harvest Moon Bál kiemelt esemény volt a New York-i varieték világában.
A műsor összeállítását és a házigazda szerepét is vállaltam
a Madison Square Garden jótékonysági estjén.
Ez segített otthonosabban mozogni a színpadon, és felismerni a tehetséget.
A kilences számú páros győzedelmeskedik,
ezzel kiérdemelve a házigazda, Ed Sullivan elismerését.
Mindezek vezettek el életem legfontosabb napjáig,
1947. szeptember 3-áig,
amikor már 12 éve láttam el a házigazda szerepét.
A televíziózás akkor indult, és nem tudtam,
hogy a CBS az utolsó percben a közvetítés mellett döntött.
Ma este tartják a Harvest Moon Bált a Broadwayn.
Ahogy azt sem tudtam, hogy a CBS vezetői egy laza és közvetlen férfit keresnek
egy vasárnapi varietéműsor házigazdájának.
De a közvetítés láttán engem választottak ki erre a feladatra.
VASÁRNAP 1948. JÚNIUS 20.
Üdvözlöm önöket, hölgyeim és uraim!
Az Emerson Radio & Television bemutatja a Toast of the Townt,
és házigazdáját, Ed Sullivant!
Jó estét, hölgyeim és uraim! Jó estét! Mint azt tudják,
a mai Toast of the Town alkalmával…
A Toast of the Town első felvételénél
azt mondták a szakértők, hogy nézzünk egyenesen a kamerába.
A színészeket ez nem zavarta,
de a vasszörnyekkel farkasszemet nézve
én valósággal ledermedtem.
Nos, jövő vasárnap ismét találkozunk
ugyanekkor a CBS képernyőjén,
amikor is az Emerson ismét egy hírességekkel tűzdelt műsort hoz el…
A kritikusok sürgették a CBS-t, hogy tegyék ki a szűrömet.
„Mégis hogy szerepelhet Ed Sullivan a tévében?”
„Ed olyan merev a kamerák előtt, mint valamiféle szobor,
egy kifejezéstelen arcú kőtömb a Húsvét-szigetről.”
„Úgy mosolyog, mint aki citromba harapott.”
Ezt a zakót viselte Ed Sullivan a televíziós debütálásakor.
És ez a rúd tartotta őt egyben.
Kegyetlen gúnyt űztek belőlem…
Hagyjanak már békén!
…és a műsor láttán nem hibáztattam őket.
Engem választottak az 1949-es év legnagyobb fapofájának.
Olyannyira kegyetlenek voltak velem,
hogy a lányom, Betty felhagyott az újságolvasással.
Olyat is írtak, hogy acéllemez van a fejemben.
Több száz levelet kaptam, melyekben gratuláltak a bátorságomhoz,
hogy ekkora nehézség mellett is folytatom.
A képzelőerőn túl mi szükséges még a talpon maradáshoz? Szívósság?
Így van, és úgy vélem, hogy a nézők,
a családok, akik évek óta követnek, elfogadtak önmagamnak.
Tudják, hogy nem a színpadra születtem, ahogy azt is, hogy mindent megteszünk
a jó produkciókért.
Köszöntsék műsorunk kínpadján… Ma este…
Sosem hittem, hogy én volnék az attrakció. Folyton a legjobb betétszámokat kerestem.
A háború előtt a harlemi előadók alig jutottak munkához.
Nagy csapásként érte őket a varieté leáldozása.
Napról napra és éjszakáról éjszakára
jártuk a színházakat és nightclubokat, előadásokat nézve…
és egy táncos sem volt ránk akkora hatással,
mint Bill „Bojangles” Robinson.
Az én nevem William Robinson, az övé pedig Bill Robinson,
ezért már hároméves korom óta tudtam, ki ő.
Shirley Temple-lel forgatott. Mindenki ismerte.
Ő volt Bojangles. Egy dalt is írtak róla. Sammy Davis óriási slágere volt.
Mintha én Hollywoodban lennék, te pedig Harlemben.
Fekete szerepeket játszott, de ő nem úgy mozgott vagy beszélt,
mint az akkoriban bevett sztereotip fekete karakterek.
Ő táncolt.
Húsz éven át kötött össze minket szoros barátság.
Ő volt az első előadó, aki vállalta a műsorom nyitányát,
számtalan varietésztár előtt megnyitva ezzel a lehetőségek kapuit.
…következzék őfelsége, Hi-De-Ho, azaz Cab Calloway!
Hölgyeim és uraim, Cab Calloway!
Szerintem azért játszott ekkora szerepet a varieté Ed műsorában,
mert az volt az ő közege.
Pearl Bailey.
A varieték világából érkezőknél nincs vérpezsdítőbb látvány a színpadon.
Akkoriban varietéműsorokat adtak. Volt bennük komikus,
zenekar vagy énekesek.
Volt egy Faláb Bates nevű sztepptáncos is.
Ed Sullivan volt az élő tévés varietéműsorok ősatyja.
Ő volt az első nagyágyú.
A televízió munkát ad a varieté csillagjainak,
mi több, kifejezetten rájuk lett szabva.
És ez a műsoromban is igazolást nyert Cab Calloway, Ella Fitzgerald,
Louis Armstrong, Hazel Scott, a The Ink Spots és Lena Horne által.
Ezek az eleve kiváló előadások még nagyszerűbbé válnak a televízióban,
mert egy színházzal ellentétben itt mindenki az első sorból láthatja őket.
Vissza!
Nem kaptak valami sok pénzt.
De amikor segítségre volt szükségem, a néger sztárokra mindig számíthattam.
Előttem nem kétség, hogy nélkülük
rémálom lett volna a televíziózás korai szakasza.
Ed Sullivanben csillapíthatatlan kíváncsiság munkál
az emberek iránt.
Mindenféle ember iránt.
A New York-i Delmonico Hotel szolgál Sullivanék otthonául
immár tíz éve.
Ami azt illeti,
24 éve tartó házasságuk során végig hotelek nyújtották az otthonukat.
Ha az ember hotelben él,
nincs sok helye, hogy tárgyakat őrizgessen.
Amiket megőriz, azok különösen fontosak neki.
Egyetlen lányunkról, Bettyről sok képünk van.
Ed, azt hiszem, egy pár cipőt is őrzöl.
Így igaz. Ott van. Jó is, hogy eszembe juttattad,
mert egy nagyszerű előadóé, aki nagyszerű amerikai is.
Ez Bill „Bojangles” Robinson cipője volt.
Ezt viselte utoljára. Látható, hogy könnyű talpú, amiről Bill mindig elmondta,
hogy megkönnyítette a táncot.
Szinte bizonyos vagyok benne,
hogy ha Bill Robinson nem hajszolja ennyire túl magát
a jótékonyság jegyében,
még ma is élne, és nem halt volna meg szívrohamban.
De Bill a végsőkig kitartott.
A temetése szervezése során úgy éreztük,
hogy bár Bill sok más adakozó művészhez hasonlóan szegényen halt meg,
egy nagyszerű amerikaihoz méltó búcsúztatást érdemel.
HARLEM, NEW YORK 1949. NOVEMBER 28.
A harlemi iskolások számára aznap délután elmaradt a tanítás.
Így amikor a gyászmenet útnak indult a harlemi templomból,
néger fiatalok tízezrei sorakoztak a járdákon.
És ez így volt egész Harlemben.
Óriási szíve volt.
És azt akarta, hogy a közönsége is megértse:
sok tehetség várt arra, hogy lehetőséget kapjon.
Miss Dionne Warwick.
És ő hajlandó volt megadni ezt, hogy folytathassuk, amit a közönség várt,
és szórakoztathassuk őket.
És hogy olyasmit nyújtsunk, amit máshol nem kapnak meg.
És most következzék… a fantasztikus Gladys Knight & the Pips!
ATLANTA, GEORGIA ÁLLAM 1952. JANUÁR 8.
Ma esti kiváló vendégünk
Herman Talmadge, Georgia állam kormányzója.
Nos, kormányzó, tudom, hogy a helyi hagyományok
szembemennek a fajok keveredésével, de milyen megoldást lát erre a jövőben?
Így vagy úgy, de fenntartjuk a szegregációt, bármi is történjék.
Figyelmeztettek, hogy hiba lenne néger előadókat bemutatni.
Azt mondták, a déliek sértve éreznék magukat,
és kikapcsolnák a műsort, de én nem hittem nekik.
Asa Carter, alabamai lakos szervezte a bojkottot.
Ezt összeesküvésnek tekintjük,
melynek célja az angolszász faj erkölcsi rendjének aláásása,
és annak négerek szintjére züllesztése.
Sok délitől kapunk levelet azzal,
hogy hívjuk vissza ezeket a fellépőket, mert ők annyira szerették őket.
És ezt az előadásaik miatt érezték.
A délen élő fehérek nem akarnak változást.
A kívülállók sokan nem is értik,
milyen mélyen gyökerezik ez a hagyományainkban.
Felállítottunk egy 20 fős bizottságot,
hogy leszámoljunk ezzel a közönséges, nigger, rock and roll nevezetű ricsajjal.
El tudjátok képzeni azt a borzalmat, hogy a tiszta, fehér bőrű lányotok
egy bozontos fejű, kolbászszájú, kecskeszagú, majomképű niggerrel…
- El tudjátok képzelni? - Nem!
- Tesztek ellene valamit? - Igen!
Azt hiszem, ez az ír forrófejűség tökéletes példája.
A forrófejűség itt nem segített.
Talmadge kormányzó kijelentése, mi szerint négereknek nincs helye
a televízióban a fehér előadók mellett,
gonoszságról és ostobaságról tesz tanúbizonyságot.
Nem hagyok ott pénzt, és nem vásárlok egyetlen olyan embernél sem,
aki hozzájárul a fehér faj keveredéséhez, lealacsonyításához és elkorcsosításához.
Most jöttem meg vidékről.
Az amerikai műsorszórás jelenlegi formájában a reklámipar része,
így az előfizetői igényekhez kell alkalmazkodnia.
„A SZPONZORAI TALÁN CSAK NÉGEREKNEK AKARNAK AUTÓT ELADNI.”
El sem hinnék, mi mindent tiltottak meg.
Ha fekete előadót hívtam meg,
a CBS cenzorai figyelmeztettek, hogy ne menjek a közelébe.
Úgy tudom, egy jó barátunk is itt van velünk.
Joe Louis! A nehézsúlyú világbajnok.
Gyere! Gyere fel!
Azt mondták, ne rázzak kezet Joe Luisszal.
Nem kapsz többet a pénzemből, bajnok.
Örülök, hogy látlak, Joe.
Megszóltak, amikor átkaroltam Ethel Waterst.
- Köszönöm. - Köszönöm.
De minden korban, és kiváltképp most…
Örülök, hogy újra itt vagy.
…az egyszerű szavak hatalmas erővel bírnak
az ideológiai csatározásban.
Most amerikai amerikaiként szólok önökhöz.
A négerek elveszik előlünk a minket megillető munkát!
Ha ezt tovább tűrjük, mi lesz velünk, igazi amerikaiakkal?
Kommunista agitátorok magukat polgárjogi vezetőnek kiadva
próbálnak tömegeket megnyerni az ügyük számára.
E félrevezetett emberek akaratlanul is részesei lettek
egy összeesküvésnek, melynek titkos célja egy szovjet néger köztársaság létrehozása,
méghozzá a civil jogok és a béke köntösébe bújtatva.
Szinte biztos vagyok abban, hogy ez az egész
egy kommunista front műve.
Szerintem a kommunista front áll emögött az egész mögött.
Az amerikai mindennapokat átható rasszizmus mélyre hatolt
sokak elméjében és szívében.
És hihetetlen hatással volt a saját életemre. Vannak gyerekeim.
A legjobbat akarom nekik. A fiam tízéves,
és amivel csak tudom, fel fogom vértezni,
hogy ne essen áldozatául egyetlen primitív, középkori nézetnek sem,
amik a hamis patriotizmus,
bármilyen határvonal vagy zászló köré épülnek.
Az emberiség annyival több ezeknél a primitív jelképeknél.
Itt ül a közönség soraiban a haditengerészet néhány elit pilótája.
Felállnának, kérem?
Az ügynököm felhívott, hogy Ed Sullivan meghívott, hogy szerepeljek a műsorában.
Hölgyeim és uraim, Harry Belafonte a jövő heti műsorban
debütál a televízióban.
Majd megvesztem örömömben, mert ez óriási ugródeszka volt.
A felkészülés kellős közepén
felhívtak, hogy a CBS úgy döntött, mégsem fogok szerepelni a műsorban.
Feketelistára kerültem.
Igen aktív volt a polgárjogi mozgalomban, nemde?
De igen.
Mesélne a szerepéről…
A McCarthy-korszakban bevett szokássá vált, hogy nem hagyták,
hogy a baloldali nézeteket hangoztatók hallathassák a hangjukat.
Amikor Sullivan értesült erről, nagyon megharagudott.
Miután Harry Belafonte neve felmerült, utánanéztem picit.
Megtudtam, hogy Harry katolikus.
Felhívtam a papját.
Amerikaiként megvetem a kommunizmust.
Minden eszmét megvetek, ami szembemegy a hagyományos amerikai értékekkel.
Személyesen akart beszélni velem, ezért elhívott a hoteljébe.
Azt mondta: „Szóltak, hogy nem szerepelhet nálam,
amiért lelkesedik a kommunista ideológiáért,
és olyasmiben vesz részt,
ami ellentétes az országunk érdekeivel.”
Mire én: „Nos, Mr. Sullivan,
mindaz, amiben bűnösséggel vádol,
igaz.
De áruljon el valamit!
Amikor az írek fellázadtak az angolok ellen,
ezt a lázadó szellemet mindenki hősiesnek tartotta
szerte a világon az ír emberek körében.
Mondja, miben más az, ha mi, színes bőrűek is
fellépünk ugyanezen elnyomás ellen?
Az ír lázadókat hősként tisztelik ezért.
A feketéket pedig hazaárulóknak tartják.”
Ez az egész számunkra nem a nemzet iránti lojalitásról szólt,
hanem az emberi méltóságunkról,
amit akkoriban lábbal tiportak.
Úgy jöttem el onnan, hogy semmivel sem jutottunk előrébb,
és legfeljebb egy-két órája érhettem vissza az irodába,
amikor felhívott az ügynököm azzal, hogy:
„Nem tudom, mit mondtál Ed Sullivannek, de szerepelni fogsz a műsorában.”
Hölgyeim és uraim, elérkezett a várva várt pillanat.
Következzék országunk és egyben a világ egyik legkiválóbb előadóművésze!
Íme… Harry Belafonte! Függönyt fel!
Belafonte első televíziós szereplése
bebizonyította, hogy a déliek befogadják őt az otthonaikba
vasárnap esténként.
Harry Belafonte óriási szolgálatot tehet
az amerikai eszmének.
És egy csapásra, mi, akiket addig démonizáltak,
feketelistáztak meg ilyesmi…
Azáltal, hogy a televízióban láttak minket
a legamerikaibbnak tartott műsorban,
mert hát Sullivannél nem volt amerikaibb,
egyre többen kezdték el meglátni az egész emberi oldalát is,
ami szöges ellentétben állt az akkori politikai realitással.
Özönlöttek a kérések a legutóbbi szereplésed óta.
„Elhívná egyik este Nat King Cole-t, hogy üljön le a zongorához,
és adjon elő egy zeneszámot?”
Örömmel.
- Megtennéd? - Meg.
1954. MÁJUS 17.
Az Egyesült Államok Legfelsőbb Bírósága május 17-én egyhangú döntést hozott:
az állami iskolák szegregációja törvényellenes.
A délen élő négerek feleszméltek.
Immár tisztában vannak saját méltóságukkal és küldetésükkel.
Davis kormányzó és a helyi törvényhozás minden jogi eszközt bevetett
az integráció megakadályozásáért.
A szegregációpártiak köveket dobáltak.
Tomboltak a faji feszültségek, különösen délen,
de ha az ember azzal foglalkozik, amit igazán szeret,
az maga a beteljesült álom.
Fiatal voltam.
Ebben a korban az ember még nem elég idős, hogy féljen.
Nem gondol ilyesmire. Néha csak arcon csapja a dolog.
DREW, MISSISSIPPI ÁLLAM 1955. AUGUSZTUS 28.
Ez a zavaros, félreeső Tallahatchie folyó,
melyből feltehetően az ifjú Emmett Till lesúlyozott holttestét emelték ki.
Sosem felejtem el.
Tizenöt éves voltam, amikor láttuk, mit tettek Emmett Till-lel.
ALAPÍTÓ, ÉNEKES - THE TEMPTATIONS
És nem is… Mert ettől mindig elérzékenyülök.
Épp ott léptünk fel, amikor Emmett Tillt lelőtték.
Utána átkeresztelték a helyet.
Mondtam, hogy ettől még nem felejtjük el, mi törtét, vagy hol.
Annyi minden történt!
Ránk lőttek… a saját turnébuszunkon.
Az N betűs szót használták, mert enni akartunk.
Ilyenkor derül ki, milyen fából faragták az embert.
Meg kellett keményednünk. Nem állhattunk le.
Nem hagyhattuk magunkat.
Hát mi marad? A harc.
BIRMINGHAM, ALABAMA ÁLLAM 1956. ÁPRILIS 10.
„KING” COLE-RA RÁTÁMADTAK EGY KONCERTEN
FEHÉR CSŐCSELÉK KÉNYSZERÍTETTE FÖLDRE NAT KING COLE-T
Nat, hova mész ma?
- Raleigh-be. - Raleigh-be? Folytatod a déli turnédat?
Ez nem egy teljes déli turné.
Amúgy is csak négy nap van hátra belőle.
Azt mondják, azért támadtak rád,
mert megvetik a rock and rollt
és az úgynevezett néger zenét.
Mit gondolsz erről?
Velem volt bajuk, nem a dallal.
Akkor is megtámadtak volna, ha egy himnuszt éneklek.
Ők ez a fajta.
Akkor nem számítasz arra, hogy ez megismétlődik?
Nem. Az ember nem számít ilyesmire. Mi sem számítottunk rá.
Ezeket a fegyvereket találták King Cole támadóinak autójában?
- Igen. - Töltve vannak?
- Csőre töltve. - Csőre.
Két férfit vádoltak meg emberölés előkészületével?
Így van.
Gyerekként még nem értettem, miért kellett buszpályaudvarokon aludnunk,
és megkérdezni a rendőröket, hogy hol vannak színes bőrű családok,
akiknél alhatnánk.
Gondolod, hogy a turnéddal előremozdítod a déli integrációt?
Igen. Sokan kérdezték tőlem,
hogy miért játszom szegregált közönségek előtt.
De ha egy néger előadónak fehérek is vannak a közönsége soraiban,
az segít az ellentétek feloldásában.
A törvényekre nincs ráhatásom.
Természetesen nem pártolom a közönség szegregációját,
de nem állhatok ki csak úgy valahol a színpadra,
és követelhetem az integrációt.
Nat King Cole, akit a közönség a támadást követően 15 percen át éltetett,
lehet az egyike azoknak, aki enyhítheti a jelenlegi feszültségeket.
Lehet mit tenni, de ebből mindenkinek ki kell vennie a részét.
Két legendás előadó…
1956. MÁJUS 6.
…Tony Martin és Nat King Cole!
- Martin. - Cole.
- Örvendek. - Örülök.
- Pazar. - Csodás.
Jól van.
- Mindig kalapban lép fel? - Néha.
- Mikor? - Amikor süt a nap.
- És amikor esik? - Átmegyek a napos oldalra.
Akkor jobb, ha indulunk.
Ahogy mondtam, nem állhatsz le.
Sosem állunk le.
Ez nagyon fontos.
Nos, Mr. Cole, mindig öröm önnel dolgozni.
- Önnel úgyszintén, Mr. Martin. - Szerintem jobb, ha most megyünk.
Igen, mielőtt kifakulna az öltönyünk.
Bepillantunk a legnagyobb show kulisszái mögé.
Patrick Watson a szemük láttára tárgyalt Ed Sullivannel a műsorvezetésről.
Ekkora kiváltság nem mindenkinek adatik meg.
Most őszinte mosolyt láthatnak Ed Sullivan arcán.
Közismert tény, hogy minden követ megmozgat,
hogy minőségi tartalmat szolgáltathasson.
Mindig is úgy véltem, hogy a siker titka rejtély,
és az a mi cselekedeteink és a velünk történtek összessége.
A műsoromnak minden héten 35-50 millió nézője van országszerte.
Én azzal veszem ki a részemet,
hogy ösztönösen tudom, mi fogja meg a nézőket.
Úgy vélem, ez a sikerem titka.
És most, hölgyeim és uraim…
1956. OKTÓBER 28.
…következzék Elvis Presley!
ELVIS (ÉS KÖZÖNSÉGE) CSÍPŐT RÁZ SULLIVANNÉL
PRESLEY AZ ÉGBE REPÍTI SULLIVAN NÉZETTSÉGÉT
A LEGNAGYOBB ADÓK NAGY NEVEKET VETNEK BE
ED SULLIVAN, A TELEVÍZIÓZÁS MAGA
Fontos önnek, hogy kedveljék? Zavarja, ha valaki nem kedveli?
- Igen, zavar. - Igen?
Fontos, hogy kedveljenek,
és amikor valami igazán bántót olvasok,
az nagyon megvisel. Talán túlságosan is érzékeny vagyok.
Ennyi volt mára, és ne feledjék!
A családom és a magam érdekében mindenképp keressék fel
a helyi Lincoln-Mercury-kereskedést, és dicsérjék a műsort!
Jó éjt! Pazar közönség voltak.
Mit tekint a karrierje mélypontjának?
Úgy hallottam, azt, amikor megtudta, hogy valaki a háta mögött
ön nélkül próbálta meg szponzoroknak eladni a műsorát.
A csatorna volt az.
Szponzori felkérést tettek közzé Ed Sullivannel vagy nélküle.
Egyértelműen az volt a mélypont.
Aznap, amikor lefeküdtem, egy cetli várt a párnámon Bettytől,
amin az állt: „Nyerj vagy veszíts, én mindig szeretlek.”
Ennél tisztábban soha semmi nem fejezte ki
a hármunk között lévő köteléket.
És pontosan tudtam, mire gondol.
Mrs. Sullivan, nehéz dolga van a férjével egy kemény munkával töltött napja után?
Nem, sosincs vele nehéz dolgom,
sőt, azokon a napokon, amikor Ben Hogannel golfozik,
kész öröm vele az élet.
Gyűlölöm a rossz kritikát.
Azonnal robbanok.
Nagy tapsot kérek Nina Simone-nak.
VASÁRNAP 1960. SZEPTEMBER 11.
Sylvia mindig azt mondta: „Gépeld be, tedd borítékba,
aztán ha ezzel megvagy, tépd szét!”
Ezeket meg is tettem, csak nem téptem szét.
Az egyik levelem így kezdődött:
„Kedves Ms. Van Horne! Maga ribanc! Üdvözlettel: Ed Sullivan.”
A televízióban önmagamat adtam.
És egyedül ez mentett meg.
Ha hamis mosolyt erőltettem volna az arcomra,
egy pillanat alatt mentem volna a levesbe.
Voltak páran a Lincoln-Mercurynél, akik féltek délre küldeni,
mert néger sztárokat is szerepeltettünk,
és tartottak tőle, hogy reagálnak a Lincoln-Mercury-kereskedők.
Ma este valóságos örömhírt kaptunk.
A Lincoln-kereskedések országos hálózatának 1957-es forgalma
messze meghaladta a tavalyi évét.
És a tavalyi volt a Lincoln legsikeresebb éve.
A mából visszatekintve ez nevetséges.
Bebizonyítottuk, hogy az.
Unom, hogy Lincoln-Mercury-kereskedőkkel rázzak kezet,
autogramokat adjak…
és hányingert keltő szlogeneket szajkózzak a színpadon.
Magasról teszek a véleményükre!
Ezek az emberek szerepelni fognak, és ha ez nem tetszik, ott az ajtó.
A műsornak egy nézőpontot kell közvetítenie:
az enyémet.
VISZÁLYBAN
SULLIVAN KIROHANÁSA
HARC A TELEVÍZIÓBAN
A TELEVÍZIÓZÁS ÁRA: A LINCOLN KIHÁTRÁL AZ ED SULLIVAN SHOW MÖGÜL
Az, ahogy Mr. Sullivan ezek után képes volt talpon maradni,
egyértelműen bizonyítja, mekkora hatalommal bírt.
Őt nem lehetett ellehetetleníteni. Ahhoz túl befolyásos volt.
- …és legjobb tudásom szerint… - …és legjobb tudásom szerint…
…őrzöm, óvom és védelmezem az Egyesült Államok alkotmányát.
…őrzöm, óvom…
Életünkben most először,
Mrs. Sullivannel részt vettünk a beiktatáson,
mely egy felemelő, hamisítatlan amerikai kiváltság.
És mi, a show-biznisz szereplői, bízunk benne, hogy Kennedy elnök úr
továbbra is számít majd ránk, hogy kreatív gondolkodásmódunkkal
és a jó szándék hírnökeiként szolgálhassuk hazánkat és a világot.
A műsor olykor mintha
a hazaszeretet szócsöveként is szolgált volna.
Hogy reflektáljon azokra, amik önt büszkeséggel töltik el.
A hazánkat kell szolgálnunk.
Igazán örülök Jack Kennedy győzelmének.
Ideje, hogy a fiatalabb nemzedék ragadja meg a gyeplőt,
mert az idősebbek már túl sokszor fogtak mellé.
Jó estét, honfitársaim!
Az ország túl sok pontján érik jogtalan sérelmek a néger állampolgárokat,
a jogorvoslat esélye nélkül.
A szegregáció és a diszkrimináció nehézségei
minden várost és államot egyaránt sújtanak,
számos városban egyre növekvő társadalmi elégedetlenséget szülve.
Nagy változás küszöbén állunk, és a mi feladatunk, kötelességünk,
hogy ez a forradalmi változás békés úton, és mindenki javát szolgálva menjen végbe.
Ezért jogszabályalkotásra szólítom fel a Kongresszust,
mely azonos bánásmódot biztosít minden amerikainak a közintézményekben,
és megerősíti a választójog védelmét.
De a jogi szabályozás önmagában nem jelent megoldást a problémára.
A megoldásnak az otthonokban kell gyökereznie
országunk összes közösségében.
Hogy a televíziónak létjogosultsága legyen,
nem elég éneklést, táncot és kabarét sugároznia.
Bízom benne, hogy a show-biznisz szereplői megértik ennek a felelősségét.
Kevés emberrel alakult ki olyan jó viszonyom, mint Eddel.
- Harry! - Szia, Ed!
Szevasz! Meglep, hogy nem forgatási helyszínen talállak.
- Ott vagyunk. - Hogy érted?
- Az egész város az. - Az egészet megkaptad?
Az egészet.
Olyan dolgokról beszélhettem vele,
amiket akkoriban lázadásnak tekintettek.
Pazar.
Volt egy nagyon emberséges oldala.
És én ehhez tudtam közel kerülni.
Hölgyeim és uraim, a szórakozásukról továbbra is
Harry Belafonte, Miriam Makeba és a Belafonte Company gondoskodik.
Akadtak, akik a politikai nézeteim miatt ellenezték, hogy lehetőséget adott nekünk.
Mit kerestem ott Miriam Makebával?
Ő őslakos nyelven énekelt,
ami nem felelt meg az amerikai közízlésnek.
De Ed úgy volt vele, hogy próbáljuk ki, és meglátjuk, mi lesz.
Rengeteg lehetőséget teremtett. Főleg a feketéknek.
Számtalan művész számára tette lehetővé a műsorában,
hogy hallassák a hangjukat, és feltűnhessenek.
Kérem, fogadják elsöprő ovációval Mahalia Jacksont!
Üdv! Ed Sullivan vagyok.
Ma elérkezett az ideje, hogy mélyen a szívünkbe nézzünk,
és kiűzzük belőle az embertársaink iránti gyűlöletet.
A szabadságért vívott harc a testvériség eszményéért vívott harc is.
A bigottság, az intolerancia, a faji vagy vallási alapú gyűlölet és kirekesztés
mind a közös eszméink elárulása.
És ahol a jog nem nyújt segítő kezet,
ott az emberek az utcára vonulva követelnek változást.
- Talán szegény vagyok, de vagyok valaki! - Talán szegény vagyok, de vagyok valaki!
E testvériségért folytatott küzdelemben minden segítségére számítunk.
A testvériség egységes Amerikát jelent,
és talán egy egységes Amerika jelenti az utolsó reményt
megosztott világunkban.
- Mi vagyok? - Mi vagyok?
- Fekete! - Fekete!
- Gyönyörű! - Gyönyörű!
- És büszke! - És büszke!
- Vagyok! - Vagyok!
- Valaki! - Valaki!
1963. AUGUSZTUS 28.
„Magától értetődő igazságként valljuk: minden ember egyenlőnek teremtetett.”
Mr. Belafonte, mind hallottuk, hogy Mr. King szerint ez talán
a szabadság diadalának legdicsőbb napja volt Amerika modern történelmében.
A mai washingtoni tüntetés
számomra azon fekete generációk hangját testesítette meg,
melyek a fehér felsőbbrendűség lelkiismeretére próbáltak hatni.
Azért vívom ilyen eltökélten ezt a harcot, mert őszintén hiszek az országunkban.
Jó napot, hölgyeim és uraim! Elnézést kérek a zaklatottságomért,
de 10-15 perccel ezelőtt
minden jel szerint tragikus dolog történt Dallasban.
Hadd idézzem!
Walter Cronkite jelentkezik szerkesztőségünkből,
és mint tudják, merényletet követtek el Kennedy elnök úr ellen.
Mint azt képzelhetik, több információ is kering
az elnök úr állapotát illetően.
Az egyik szerint elhunyt. Ezt nem tudjuk megerősíteni.
…egyelőre még a hivatalos megerősítésre várunk…
Kevés dolog rázott meg ennyire.
Álmomban sem gondoltam volna, hogy a 20. században előfordulhat olyan,
hogy valaki meggyilkolja az Egyesült Államok elnökét.
Elképzelhetetlennek tartottam.
Szóval ez az egész nagyon megviselt.
Felmerülhet bennünk a kérdés: mihez kezdjünk most?
Most azokhoz szólok, akiket teljességgel letaglózott
JFK meggyilkolása: természetes, hogy egy ilyen válság aggasztja önöket.
Ám a kétségbeesés akkor lesz úrrá rajtunk, amikor úgy érezzük mindennek vége.
Ez egy reményekkel teli évszak.
Aki igazán vallásos, nem eshet kétségbe.
Az 1964-es év beköszöntése megkönnyebbülést hozott.
Kennedy elnök úr meggyilkolásának éve lezárult,
és új fejezet kezdődhetett.
A legtöbbünk számára 1964 hangjai
mind tovasuhantak. Ám egy hang mintha végig a fülünkben csengett volna.
Nappal ott lebegett a város utcái fölött, majd esténként bekúszott az ablakokon át,
mígnem úgy tűnt, maga a levegő is telítődött vele.
A legtöbb amerikai akkor ismerte meg ezt a végtelenül ismétlődő dallamot…
amikor februárban
belépett az országunkba a Kennedy nemzetközi repülőtéren.
VASÁRNAP 1964. FEBRUÁR 9.
Színházunk tegnap zsúfolásig megtelt újságírókkal és fotósokkal,
és nem vitás: városunk még nem tapasztalt
akkora izgalmat, mint e ifjú liverpooliak kapcsán.
Hölgyeim és uraim, a The Beatles!
A NEW YORK-I TÉVÉNÉZŐK 75%-A LÁTTA A BEATLEST
A BEATLES A CSÚCSRA REPÍTETTE SULLIVANT
Sokáig tartott, mire az ország visszatért a normális kerékvágásba.
Jó sokáig.
Egyetlen megemlékezés vagy gyászbeszéd sem
tiszteleghetne méltóbban Kennedy elnök úr emléke előtt…
1964. JÚLIUS 2.
…mint a polgárjogi törvény mihamarabbi törvénybe iktatása,
melyért oly sokáig harcolt.
Ha visszatekintek mindarra, ami a faji
és a társadalmi egyenjogúság terén történt, a sok törvényre,
a szegregáció felszámolásáért tett lépésekre…
és pereskedésekre, látszik, hogy sok nyomásgyakorlás kellett,
hogy eljussunk oda, ahol ma tartunk.
És voltak olyanok is, akik ugyanezt érték el
a világ más tájain, csak épp a zene segítségével.
A zene az egyik legnagyobb gyógyító erő az életben.
A zene a lélek balzsama.
A zene az emberiség közös nyelve.
Minden falat képes ledönteni.
És az, hogy ennyi mindent értünk el a zene által,
egy hihetetlennek tartott gyerekkori álom beteljesülése volt.
DETROIT, MICHIGAN ÁLLAM
Bemutatom a Motown Lemezkiadó ügyvezetőjét,
Mr. Berry Gordyt. Üdv, Berry!
Azért alapítottuk a Motownt, mert Berry elkészítette a lemezeinket,
aztán eljuttatta őket más cégekhez, de senki sem fizetett értük.
A kezdeti időszak nagyon nehéz volt. És hát később is az maradt.
Még a Motown megalapítása után is.
Mikor belevágtunk, Detroit egyes részeire,
mint Grosse Pointe, Bloomfield Hills, Dearborn, meg ezek,
a feketék be sem tehették a lábukat. Nem volt mese.
Mert feketék voltunk.
Ha a rendőr elcsípett, csak akkor úsztad meg, ha volt munkád,
vagy ha valamivel igazolni tudtad, hogy van.
Az első lemezeim borítóján
nem szerepeltek feketék.
Mert nem akartam, hogy az emberek ezért le se vegyék a polcról.
Az ottani fehér kölykök ilyen leveleket küldtek:
„Hé, haver! Megvan a lemezed.
Nagyon bejön ez a zene.
De a szüleink nem tudják, hogy megvan, mert még kidobatnák velünk.”
A Motown számára a The Ed Sullivan Show volt a csúcs.
Ez pazar volt.
Ha valaki felkapott volt, Ed Sullivan már hívta is meg.
Ott íródott az amerikai kultúra.
És azzal, hogy ennek a Motown is részese lehetett,
a legnagyobb álmom vált valóra.
VASÁRNAP 1964. MÁJUS 3.
Itt van velünk
Detroit elképesztően tehetséges 13 éves aranytorkú sztárja,
Stevie Wonder.
A kis Stevie Wonder…
Ahogy 13 évesen előadta a „Fingertipset”…
Csodálatos élmény volt
ezt az aprócska, vak, fekete srácot egy országos csatornán látni.
Ez volt az első igazi televíziós áttörésünk.
Kérem, fogadják őt sok szeretettel!
Köszönöm, Mr. Sullivan!
Most, kérem, tapsoljanak,
dobbantsanak, ugráljanak, vagy csináljanak, ami csak jólesik!
A színpadon állva szájharmonikázott és énekelt élőben egész Amerika előtt,
miközben a stúdióban ülő fehér közönség folyamatosan tapsolt. A mindenit!
Az én kis csodám. Csodálatos volt.
- Hadd halljam, hogy: „Igen!” - Igen!
- Halljam, hogy: „Igen!” - Igen!
- Igen!
Ó, igen
Mindenki a lehetőségekre hajtott.
És az Ed Sullivan Show által rengeteg lehetőség nyílt meg.
Ezért is volt olyan nagy dolog, hogy megkedvelt minket.
Úgy véltem, ha már a nyilvánosságot használjuk,
akkor az a legkevesebb, amivel meghálálhatjuk ezt a kiváltságot,
hogy megpróbáljuk közelebb hozni egymáshoz az embereket.
A következő műsort színesben láthatják a CBS-en.
És most következzék Ed Sullivan!
VASÁRNAP 1965. OKTÓBER 31.
Ed a Motown összes előadóját maximálisan megbecsülte,
de a The Supremesszel valahogy különleges volt a kapcsolata.
A The Supremes és a Motown hangzásvilága előtt
a feketék zenéjét rétegzenének tartották. Nem is játszották a rádiók.
Csodás, hogy Amerika- és Kanada-szerte is hallgatnak.
És mi tettük elfogadottá.
A Motown tette elfogadottá a zenénket.
Köszöntsük nagy tapssal a The Supremest!
Amikor először láttam Dianát,
teljesen elbűvölt a gyönyörűségével. Sorsfordító élmény volt.
Ed imádta a Motownt, a The Supremest és a The Temptationst is.
Már érkeznek is!
Akkoriban ők voltak a bálványaink.
Nem csak a mi családunk nézte. Az egész környéken leállt akkor az élet.
Amikor először jártunk délen, a színpad középen volt,
a feketék itt, a fehérek ott, és még csak egymásra sem néztek.
Egy évre rá már a fehér srácok a fekete barátnőikkel táncoltak,
a fekete srácok a fehér barátnőikkel. És együtt énekeltek.
Mind együtt szórakoztak. Arra a zenére.
Amerikai otthonok millióiból láthatták az előadóimat
az akkori legnagyobb fehér popsztárok oldalán.
Ez az évtized izgalmas korszaka volt az amerikai zene történetének.
Mi az a soul?
A soult nehéz körülírni. A soulba mindenki beleteszi szívét-lelkét.
És te már 22 éve teszed bele szíved-lelked ebbe a műsorba,
ebbe a nagyszabású műsorba, Ed… Szóval…
És szerintem óriási szíved van.
- Köszönöm. - Nincs mit.
- Az egész világ Ed Sullivant nézte. - Igen.
És az, hogy mi felléphettünk ott… Tudtuk, hogy ez óriási lehetőség.
Akkor adtuk ki az első kislemezünket,
és elég egy igazán jó buli, hogy az ember felérjen a csúcsra,
úgyhogy megállás nélkül próbáltunk.
A JACKSON FIVE AZ ED SULLIVAN SHOW-BAN
Mindig is megszállottan hajszoltam a tökéletességet.
Tökéletesnek kellett lennie.
Azt akartam, hogy épp úgy szóljon a dal, mint a lemezen.
Íme öt fivér az Indiana állambeli Garyből,
akik mind tíz és 18 év közöttiek.
Nagyon izgultam. Azt mondtam: „Itt a nagy esély. Ezt oda kell tennünk.”
- A gyomromban is éreztem. - Igen, remegett.
És rajtunk állt, hogy mihez kezdünk ezzel a lehetőséggel.
Ők egy szenzációs formáció. Íme, a Jackson 5.
Ez meghozta az áttörést.
Aznap este minden amerikai gyerek beleszeretett a Jackson 5-ba.
Hétfő reggel özönleni kezdtek a hívások
az ország klubjaiból. Mindenki őket akarta.
A kis Michael Jackson és a testvérei mindenkit elkápráztattak.
Gyertek csak ide!
Először is, gratulálok!
Ez az öt fivér július 7-én megkezdi nyári turnéját
a Madison Square Gardenben,
és minden rekordot meg fogtok dönteni.
- Köszönöm, hogy eljöttetek. - Mi köszönjük.
Az a fellépés beteljesítette, amit a zenénktől vártam:
egyszerre szólt mindenkinek.
Minden falat ledöntött.
Mindenkit összehozott.
- Meddig folytatja még a műsort? - Nem tudom.
A minap beszéltünk róla. Már szerves részévé vált az életünknek,
így az enyémnek is, méghozzá egy jelentős részévé.
Minden percét szeretem, és kedvelem a show-biznisz szereplőit.
Élvezem a társaságukat. Szórakoztatóak.
Miközben a gyönyörű énekedet hallgattam, az jutott eszembe,
ami szerintem mindenki másnak is:
a világnak most a show-bizniszben meglévő összetartásra van szüksége.
- Egyetértek. - Tudod?
A show-biznisz szereplői ezt már rég tudják.
- A show-bizniszben megvan. - Meg.
És csodás lenne, ha ez az egész világra kiterjedne.
- Legyen szép… - Köszönöm.
Betudhatjuk az amerikai társadalom átalakulását
a dr. King által elérteknek,
a nagy fekete lázadásnak és a polgárjogi mozgalomnak.
De az a mozgalom önmagában sosem lett volna képes
ilyen intenzitással fennmaradni a háttérben működő erők nélkül.
Ilyen volt Ed Sullivan műsora is.
Ezzel azt mondja, hogy Ed Sullivan folytatja a műsort,
amíg csak bírja?
Nos, én ezt szeretném.
De hogy a szponzorok és a csatorna is így gondolja-e, azt nem tudom.
Nem tudom, mihez kezdenék, ha egyszer véget érne.
Nincs más az életében, ami át tudná venni a helyét?
Nincs.
Nem tudom, mihez kezdenék.
- Nem… - Nem találnám a helyem.
Az első nézettségcsökkenésnél
azt gondoltam, talán az időjárás lehet az oka.
De amikor beesett 37%-osra,
már tudtam, hogy más okozza.
Béketüntetők ezrei vonultak a Pentagonhoz.
Cselekedni fogok.
Csütörtökönként kilő az első, felnőtteknek szóló űrkaland.
Lobog a szélben
Olyan gyorsan rohan az idő,
hogy egy pillanatra sem állhatunk meg.
Mielőtt még elmennél, Eddie…
- A puszi. - Adj egy jóéjtpuszit!
- Szia! - Szia, Eddie!
ÉG VEL-ED SULLIVAN SHOW
A műsorunk rá az élő példa, hogy még mindig vannak csodák.
Tapsoljuk meg mindkettejüket!
Olyan vagyok, mint egy hétköznapi ember,
aki találkozik egy hírességgel,
aztán partit ad a barátainak, és eldicsekszik a híres vendégével.
Hosszú időn át látogatta mindenki ezeket a partikat.
- Itt is volnánk. - Pearl, gyere ide!
Hosszú út áll mögöttem.
Végig kiálltam azért, amiben hittem.
És nincs okom panaszra.
Köszönöm szépen, hölgyeim és uraim!
Jó éjszakát!
ED SULLIVAN 23 ÉVEN ÁT VÁLOGATTA SZEMÉLYESEN
VASÁRNAP ESTI MŰSORÁNAK FELLÉPŐIT,
AZAZ TÖBB MINT 10 000 ELŐADÓT 1100 EPIZÓDON ÁT.
A THE ED SULLIVAN SHOW 1971-BEN MEGSZŰNT.
ED HÁROM ÉVRE RÁ ELHUNYT.
A FILMBEN ELŐADÓ MŰVÉSZEK:
VASÁRNAP ÜNNEPLŐBEN: ED SULLIVAN TÖRTÉNETE
SACHA JENKINS EMLÉKÉRE 1971 - 2025
A feliratot fordította: Tóth Norbert