Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Direkte fra Ed Sullivan Theater i New York…
Vinneren av American Idol er…
Du får en bil!
Nå til mannen som for mange er fjernsynet.
I FJERNSYNETS TIDLIGSTE TIDER, DA REGLENE FORTSATT BLE SKREVET,
Hadde vi ikke hatt Ed Sullivan, måtte USA ha funnet opp ham.
TURTE ÉN MANN Å BRYTE DEM.
Takk, mine damer og herrer. Håper dere liker programmet.
Ta ham godt imot.
Mr. Ed Sullivan.
Ed Sullivan!
Ed Sullivan, folkens!
Skulle man valgt én til å representere oss, måtte det blir det Ed Sullivan.
Den største pekeren i fjernsynshistorien.
Mannen som har pekt fingeren mot de største stjernene i bransjen.
Ed Sullivan var et av tidenes mest berømte programmer.
Mine damer og herrer. Her kommer Elvis Presley!
Hvor gammel var du da du så dette på Ed Sullivan Theater?
Sju år gammel. Det gjorde voldsomt inntrykk.
Mine damer og herrer. Her er The Beatles!
Folk husker hvor de var da The Beatles var på Ed Sullivan,
hvor de satt og hva de gjorde. Hva tenkte du på?
-Fins det noen som ham i dag? -Jeg vokste opp med ham.
Ed Sullivan fikk en plass hos meg.
Å se på The Ed Sullivan Show var som en kulturell revolusjon.
Ja!
I den første tiden kom TV-en hakk i hæl etter radioen
og arvet noen av de verste egenskapene.
ED SULLIVANS STEMME ER GJENSKAPT I UTVALGTE DELER AV FILMEN.
DET HAN SIER ER HENTA ORDRETT FRA SPALTER, ARTIKLER OG BREV
HAN SKREV I LØPET AV LIVET.
På den tida, da Ed Sullivan dukka opp,
var fjernsyn noe helt annet enn i dag.
Skjermen var omtrent så stor, ikke sant.
Kan neste deltaker komme inn?
Det var ikke vanlig å se mørkhudete artister på TV.
Det var et press om å holde fjernsynet blendahvitt.
Stort sett så vi rollefigurer som Amos 'n' Andy.
MOTOWN RECORDS-GRUNNLEGGER
Humorfigurer med blackface, hvite malt som fargede.
-Hva i all verden gjør du der, Amos? -Hold linja, sa han.
Med Ed forandra alt seg.
Nå sparker vi i gang showet. Få høre, Jackie Wilson!
Ser De på Dem selv som innflytelsesrik?
Da tenker jeg på at De har makten til å påvirke holdningene til folket i USA.
Du føler at du er til hjelp.
På samme måte som at en lederartikkel i en avis påvirker mennesker.
På fjernsynet kan man gjøre visse ting,
og med tanke på negersaken, så var vi de første til å la dem spille.
Programmet åpner med våre venner, mine damer og herrer.
Variasjonen av artister og mennesker Ed Sullivan inviterte, var virkelig
ganske utfordrende og annerledes en noe vi hadde opplevd før.
Dette er Louis "Satchmo" Armstrong!
Han kunne bestemme
hvem som ble gjester, og det gjorde han på heltemodig vis.
Will Mastin Trio med Sammy Davis Jr.
Jeg så hver eneste episode av The Ed Sullivan Show.
Alle gjorde det. Det var stort. "Hva skal vi gjøre på søndag kveld?"
Hele familien samla seg rundt TV-en for å se Ed Sullivan.
Det var noe høytidelig over det i nabolaget.
Tenk deg å være ti år gammel i en trygda familie og se på The Ed Sullivan Show
i en kultur der man ikke så andre mørkhudete på fjernsynet.
Når man først så noen som likna på en selv,
så viste det en bokstavelig talt muligheter og håp.
-Kan du holde hanskene? -Gjerne.
Vi mistenkte alltid at sørstatene ville skru av TV-apparatene
hvis man sendte en negerstjerne inn i dagligstuen deres.
To, fire, seks, åtte. Integrering vil vi ikke måtte.
For folk i sørstatene var svært fiendtlig innstilt til negere.
Omstendighetene rundt kunne tvinge dem inn i demonstrasjoner.
Men hjemme hos seg selv gjorde folk som de selv ønsket.
På den tida var landet delt.
KUN HVITE
Jeg gikk på bussen hjem, og etter at jeg hadde satt meg,
forlangte sjåføren at jeg skulle gi plassen min til en hvit mann.
Jeg opplevde ikke at jeg ble behandlet som et menneske. Jeg sa nei.
Debatten om etniske grupper var høylytt. Alle fikk den i fleisen.
Alle visste hvor alle sto.
Og da Ed Sullivan kom, virket han å være fryktløs.
Han så ikke ut til å bry seg om hva andre mente.
SØNDAG 22. NOVEMBER 1955
Mine damer og herrer. Som dere alle vet,
er det i Harlem man først får høre nye musikalske trender i populærkulturen.
For et par uker så jeg tusenvis jamme i gata ved Frank Schiffmans Apollo Theater.
Alle prøvde å komme seg inn for å få sett Dr. Jives Rhythm & Blues.
Her får dere Dr. Jive. Dere skal få treffe denne unge plateprateren fra WWRL.
Takk.
Takk, mine damer og herrer. Vi har mange flotte plateartister med oss.
Først vil jeg få introdusere en fantastisk folk-blues-sanger.
Her er Bo Diddley.
Som barn husker jeg et musikkriff…
Det var Bo Diddley. Det var hans oppfinnelse.
Den er blandet med afrikansk religiøs messing.
Jeg ringte resten av gutta, Jerome og gjengen med maracas.
Bak scenen sa noen: "Ingen vrikking."
Jeg sa: "Jeg vet for mye. Meg får du ikke til å tie. Ro meg ned, ja, men tie? Nei."
TV-selskapet sa: "Vi kan ikke gjøre sånn og sånn. Det godtar ikke sørstatene."
Men Ed utfordra grensene så langt det lot seg gjøre.
Siden forrige program har mange skrevet inn og spurt
hvor det skjedde, hvor dørene åpnet seg for oss.
Det skjedde på denne scenen, og det vil vi snakke om.
Kan vi gå tilbake til begynnelsen av Ed Sullivans liv?
For en småbygutt som meg har livet vært helt utrolig.
Jeg er langt fra spesiell. Jeg er bare spesielt heldig.
Til dem som aldri har sett deg, hvor gammel er du, Toni?
Jeg er 11 år gammel.
-Du er fra California? -Ja.
Du drømte om en godtebutikk og fikk endelig nok godteri?
-Ja da. -Da er du glad nok til å ta en sang til?
-M-m. -Hva vil du synge?
-"Swing Low, Sweet Chariot." -Vil dere høre "Swing Low, Sweet Chariot"?
Da finner du mikrofonen der borte.
28. SEPTEMBER 1901
Jeg ble født i Harlem, som på den tiden var et irsk og jødisk område.
Jeg var en av to tvillinger, men min bror Dan døde da han bare var to år gammel.
Familien vår var fattig, men vi var svært stolte og selvhjulpne.
Så lenge jeg kan huske, har jeg alltid hatt lyst til å skrive.
Det interessante med Ed er at han begynte som spaltist.
Som journalist, bør jeg vel si.
Det ga ham etter hvert en svært slagkraftig avisspalte.
Jeg jobbet som sportsredaktør.
Sportsjournalister får lov til å være svært kritiske og observante.
De kan si deg hva det er som gjør at en viss baseballspiller reagerer.
Sport ble med deg hele livet, det var din første kjærlighet.
Da vi spilte baseball på Port Chester High School,
var det negere i ligaen, og det var noen som sa at de ikke ville spille mot dem.
Jeg avskydde dem alltid veldig fordi irene hadde opplevd det samme da de kom.
De var liksom late og uvitende drankere. Foreldrene mine visste at dette var galt.
De var veldig… Det var ikke frisinnede av seg, de var bare fornuftige.
Det at jeg nekter å inngå kompromiss med folk jeg forakter, det har jeg fra far.
Han lærte meg å respektere den svakere partens rettigheter.
Han var den mest fryktløse mannen jeg noen gang har kjent.
Da Ed skrev om fargede, skrev han på en inkluderende måte
jeg tror roet ned stemninga og det politiske temperamentet i landet.
Men jeg var svært klar over
at han måtte ha fått mye tyn,
siden USA og verden gjennomgikk store omveltninger
med tanke på etniske grupper.
Mine damer og herrer. Her kommer den unge sangstjernen fra Augusta i Georgia,
James Brown! Få ham inn.
17. OKTOBER 1929
Der er han i gang, og han bærer ballen de 88 meterne for ta poeng.
Så var jeg sportsredaktør i New York Evening Graphic.
NYU skulle spille kamp mot University of Georgia i New York.
Jeg ble kvalm av å lese NYUs avtale
om å sette en negerspiller på benken i hele kampen.
FÅR IKKE SPILLE
Denne saken var viktig nok til at den ble gjenstand for offentlig debatt.
For en skammelig situasjon.
Myers risikerte alt for en skole som snudde på hælen og satte ham på benken
fordi University of Georgia ønsker å trekke opp en "fargelinje".
Hvis et New York-universitet tillater at Mason-Dixon-linjen
får trekkes over spillets bane,
bør universitetet for evig og alltid avstå fra å bedrive amerikansk fotball.
Jeg vet at jeg har vært heldig mange ganger.
Ta for eksempel det nesten utrolige lykketreffet
som banet vei for meg, en bladfyk, rett inn i underholdningsbransjen.
Avisen ga meg i oppgave å skrive en spalte om Broadway,
selv om jeg ikke visste noe om det.
Hallo? Snakke med dem?
Jeg ville ikke ha jobben, men sto mellom den og sparken.
Kan jeg få presentere meg? Jeg heter Ed Sullivan og er Broadway-spaltist.
Jeg er spaltist, men ingen skuespiller. Det vil dere finne ut.
La meg presentere en kjær venn.
En spaltist i The Daily News som har gjort Broadway levende
over hele landet gjennom fantastisk skriving.
Mr. Broadway i egen høye person, Ed Sullivan fra The Daily News.
Mine damer og herrer. The News presenterer det andre årlige Harvest Moon Ball.
Få i gang bandet, Dick Himber.
En gang til?
Programmet åpner med det spennende Ike & Tina Turner Revue.
De er fantastiske. Kom igjen.
Harvest Moon Ball var en av det største varietéforestillingene i New York.
Jeg valgte ut numrene og fungerte som konferansier
under veldedighetskvelden i Madison Square Garden.
Jeg begynte å utvikle en scenepersonlighet og ble tryggere på at jeg kunne se talent.
Par nummer ni vinner allroundmesterskapet,
noe som gir dem hyllest fra konferansier Ed Sullivan.
Og alt førte frem til den viktigste dagen i mitt liv,
den 3. september 1947,
da jeg for tolvte året på rad var konferansier.
Fjernsyn var noe helt nytt. Jeg visste ikke
at CBS i siste øyeblikk hadde bestemt seg for å sende dette.
Harvest Moon Ball fra Broadway.
Jeg visste heller ikke at CBS-sjefene lette etter en avslappet og uformell fyr
til å lede en søndagsvarieté.
Etter fjernsynssendingen bestemte CBS at jeg var rett mann for jobben.
SØNDAG 20. JUNI 1948
Velkommen, mine damer og herrer!
Emerson Radio & Television presenterer stolt Toast of the Town med Ed Sullivan!
God kveld, mine damer og herrer. Som dere alle vet,
skal vi i dette Toast of the Town-programmet…
Da jeg var på fjernsyn første gang,
hadde ekspertene gitt oss beskjed om å se rett inn i kamera.
Det vippet ikke skuespillerne av pinnen,
men da jeg så inn i jernmonstrene,
ble jeg dødsstiv.
Mine damer og herrer. Fram til neste søndagskveld til samme tid på CBS TV,
der Emerson skal produsere nok et stjernespekket program…
Fjernsynskritikerne anmodet CBS om å bli kvitt meg.
"Hvorfor er Ed Sullivan på fjernsyn?"
"Foran kamera har Ed blitt sammenliknet med en sigarbutikkindianer,
et monument med steinansikt, rett fra båten fra Påskeøya.
Smilet hans minner om en mann som suger på en sitron."
Denne jakken brukte Ed Sullivan under fjernsynsdebuten.
Og dette er stangen som holdt Ed oppe.
De gjorde meg til spott og spe…
La meg være i fred, da.
…og da jeg så programmet, kunne jeg ikke klandre dem.
Jeg fikk økenavnet "Det store steinansiktet i 1949".
Mobbingen var så fæl at min datter Betty sluttet å lese aviser.
Én gang sa de at jeg hadde en stålplate i hodet.
Jeg mottok hundrevis av brev som hyllet hvor modig jeg var,
som fortsatte på tross av et sånt handikap.
Hva kreves for å overleve, foruten forestillingsevne? Ubøyelighet?
Ja, det tror jeg. Og de der hjemme,
familiene oppgjennom årene, har godtatt meg for den jeg er.
Jeg er ingen artist, men gjør et oppriktig forsøk på å få inn gode artister.
Velkommen til vår sko… I kveld skal vi…
Jeg trodde aldri at jeg var et nummer selv.
Jeg lette bare etter de beste artistene til programmet.
Rett før krigen var det arbeidstørke for artister fra Harlem.
De ble rammet av hardt av lavere etterspørsel etter varietéforestillinger.
Dag etter dag og kveld etter kveld
dro vi rundt til de ulike scenene og nattklubbene for å se artister.
Og ingen dansende føtter gjorde like stort inntrykk
som de som tilhørte Bill "Bojangles" Robinson.
Jeg heter William Robinson. Han het Bill Robinson,
så han visste jeg om fra jeg var tre år.
Han lagde filmer med Shirley Temple. For en mann.
Bojangles. De lagde sang om ham. Sammy Davis fikk en kjempehit.
Ser ut som jeg er i Hollywood. De er jo i Harlem.
En mørkhudet mann på film, som ikke drev med shuffling og jive
og sånne ting svarte gjorde, sa ikke "y'all" og sånt. Han dansa.
Gjennom 20 år har vi vært nære venner.
Han var den første artisten som gikk med på å åpne et program for meg,
og det åpnet døren for mange varietéstjerner.
His Highness of Hi-De-Ho. Kom ut, Cab Calloway!
Cab Calloway, mine damer og herrer!
Varieté ble en stor del av Ed Sullivans program fordi det var folk han likte.
Pearl Bailey.
Varietéartister er de mest spennende av alle på en scene.
På den tiden fantes det varietéer med en komiker, et band eller en sanggruppe.
En fyr som het Peg Leg Bates drev med stepping.
Ed Sullivan er bestefaren
til alle TV-varietéprogrammer med direktesendte opptredener.
Den første store innen det.
Fjernsynet gir ikke bare varietéstjerner arbeid igjen,
dette nye mediet er som laget for dem.
Det har blitt bevist i mitt program av Cab Calloway, Ella Fitzgerald,
Louis Armstrong, Hazel Scott, The Ink Spots og Lena Horne.
Disse flotte opptredenene blir alltid enda flottere på fjernsyn.
I motsetning til i en stor konserthall, så får alle sitte på første rad.
En gang til!
De fikk ikke mye penger.
Men da jeg trengte hjelp, var negerstjernene lojale og omtenksomme.
Jeg vet at de tidlige fjernsynsdager hadde blitt et mareritt uten dem.
Ed Sullivan er en mann med en umettelig nysgjerrighet på folk.
Alle slags mennesker.
Sullivan-ekteparet har bodd på Delmonico her i New York de siste ti årene.
Siden de giftet seg for 24 år siden har et hotell alltid vært deres hjem.
Når man bor på hotell, har man ikke mye plass til å oppbevare ting.
Det man tar vare på, betyr svært mye for en.
Vi har mange bilder av Betty, vår eneste datter.
Du har et par sko der, Ed?
Ja, det har jeg. Her borte. Godt at du minnet meg på dem,
for det er skoene til en stor artist og en framifrå amerikaner.
Disse skoene tilhørte Bill "Bojangles" Robinson.
De siste han brukte. Legg merke til de lette sålene. Bill sa alltid
at de hjalp ham i dansingen. Jeg er ganske sikker på
at hvis Bill Robinson ikke hadde gitt så mye av seg selv i veldedighetens navn,
så hadde han vært i live fremfor å dø av hjerteinfarkt.
Men Bill sto på til siste slutt.
Da vi stelte i stand begravelsen, fremsto det for oss alle
at selv om Bill, som mange andre store artister, døde blakk,
så burde han få en gravferd en stor amerikaner verdig.
28. NOVEMBER 1949
De ga alle skolebarna i Harlem fri den ettermiddagen.
Da kortesjen med kisten tok til fra kirken i Harlem,
sto det titusener av unge negere langs fortauene.
Slik fortsatte det helt ut av Harlem.
Han brydde seg.
Han ville at hans publikum skulle forstå
at det fantes mye talent som måtte vises frem.
Miss Dionne Warwick.
Den oppmerksomheten ga ham, slik at vi kunne fortsette slik de fleste ønsket,
nemlig med underholdning. Vi ga dem noe de ikke fikk noe annet sted.
Nå over til fantastiske Gladys Knight & the Pips.
ATLANTA I GEORGIA 8. JANUAR 1952
Kveldens æresgjest er Herman Talmadge, guvernøren i Georgia.
Jeg vet at lokal skikk og tradisjon
er å ikke tillate raseblanding, men hvor- dan tror De problemet løses i fremtiden?
Vi akter å opprettholde segregeringen, koste hva det koste vil.
Det ble antydet at det var høyst uklokt å slippe til negerartister.
De sa at seerne i sørstatene ville bli støtt
og skru av programmet. "Det tror jeg ikke på", sa jeg.
Asa Carter fra Alabama organiserte boikotten.
Vi ser på det som et komplott
for å undergrave den moralske standarden til den angelsaksiske rase
ned til nivået til den negroide rase.
Vi får brev fra folk i sørstatene som ber oss om å få dem inn igjen.
De likte den-og-den. Det de likte, er basert på fremførelsen til artisten.
Det hvite folket i sørstatene vil at alt skal forbli som før.
Mange som ikke er kjent med saken,
forstår ikke hvor vidtgående eller dyptliggende den er.
Vi har satt ned en komité på 20 mann
for å bli kvitt denne vulgære, dyriske neger-rock and roll-bopen.
Kan dere gå med på at deres lyshudete datter er med
en pelskledd, geiteluktende, apeaktig neger med store lepper…
-Kan dere gå med på det? -Nei!
-Skal dere gjøre noe med det? -Ja!
Det ble vel en anledning for å vise irsk temperament.
Nei, der hjalp det ikke stort.
Uttalelsene fra guvernør Talmadge om at negerartister bør utestenges
fra fjernsynsprogrammer med hvite er både enfoldige og ondskapsfulle.
Jeg vet at jeg ikke vil bidra med penger ved å kjøpe produkter fra en mann
som bidrar til integreringen,
degraderingen og utblandingen av den hvite rase.
Jeg kom nettopp fra landsbygda.
Kringkasting slik det gjøres her til lands baseres på reklamevirksomhet,
og derfor må den gi kjøperen det han ønsker.
"KANSKJE SPONSORENE BARE ØNSKER Å SELGE BILER TIL NEGERE."
Forbløffende mye kunne jeg ikke gjøre.
Hadde jeg en svart artist som gjest, ba CBS meg om å ikke komme for nær ham.
De sier at en god venn av oss sitter i publikum.
Joe Louis. Tungvektsverdensmesteren. Kom opp hit.
Jeg ble bedt om å ikke håndhilse på Joe Louis.
Du får ikke mer av pengene mine. Det var flott å se deg, Joe.
Jeg ble kritisert da jeg la armen rundt Ethel Waters.
-Takk. -Takk.
Men til enhver tid, og særlig nå…
Kjempefint å ha deg her igjen.
…har enkle ord enorm betydning i den ideologiske strid.
Jeg snakker til dere som amerikansk amerikaner.
Jeg ser negere som har jobber som tilhører deg og meg!
Hva skal det bli av oss ekte amerikanere om vi tillater at det fortsetter?
Kommunistiske agitatorer som utgir seg for å være borgerrettighetsledere
håper å vinne massiv støtte til sine sammensvergelser.
Mange ble lurt til å hjelpe i skapelsen av folkets støtte
til en sammensvergelse som skjulte målet om en sovjetisk negerrepublikk
bak de humanitære bannerne som omhandlet borgerrettigheter og fred.
Jeg er nesten overbevist om at dette ble påbegynt av en kommunistfront.
Den kommunistiske fronten sto bak det hele.
Rasismen som gjennomsyrer livet i USA har jobba seg dypt inn i fibrene
til mange menn og kvinners hjerte og sinn.
Det har hatt utrolig stor innflytelse på mitt eget liv.
Jeg har store forhåpninger for barna mine.
Sønnen min er ti år gammel,
og jeg skal ruste ham med alt jeg kan
slik at han blir fri for primitive, middelalderske forestillinger
om kunstig patriotisme, grenser og betydningen av flagg.
Menneskeheten er så mye mer enn disse primitive symbolene.
Det sitter noen menn i publikum, elitepiloter fra den amerikanske marinen.
Kan dere reise dere?
Agenten min ringte og fortalte at Ed Sullivan hadde invitert meg.
Mine damer og herrer. Harry Belafonte kommer hit i neste uke.
Det blir hans første fjernsynsopptreden.
Jeg var i fyr og flamme, for dette kunne virkelig skyte fart på karrieren.
Under forberedelsene fikk jeg en telefon.
"CBS har informert oss om at du ikke kommer til å komme på lufta.
Du er svartelistet."
De har vært aktiv i borgerrettighetsbevegelsen?
-Ja, det har jeg. -Fortell om Deres rolle…
I disse McCarthy-aktige tidene skulle man ikke vise
dem av oss som ga en stemme til venstresiden i politikken.
Da Sullivan fikk vite dette, ble han svært forarget.
Da Harry Belafontes navn dukket opp, gravde jeg litt.
Jeg fant ut at Harry var katolikk. Jeg ringte presten hans.
Som amerikaner avskyr jeg kommunisme.
Jeg avskyr enhver -isme som strider mot god, gammeldags amerikanisme.
Han ville snakke med meg personlig, så han inviterte meg til hotellet han bodde på.
"Jeg blir fortalt at jeg ikke får ha deg som gjest
fordi du er svært vennlig innstilt til kommunistisk ideologi
og at du driver med ugagn som ikke er til det beste for landet vårt.
Jeg sa: "Mr. Sullivan. Alt du sier at jeg har gjort meg skyldig i, stemmer.
Men få høre. Da irene kjempet mot britene,
ble opprørsstemningen ansett som heltemodig
av alle irske borgere i verden.
Forklar meg hva forskjellen er når vi fargede
gjør opprør mot samme undertrykkelse. Irske opprørere som gjør det, er helter.
Svarte opprørere som gjør det er 'upatriotiske'."
Vi mente at dette ikke handlet om lojalitet til nasjonen.
Det handler om lojalitet til menneskeligheten,
som ble behandlet på brutalt vis.
Jeg forlot møtet uten en løsning.
Jeg kan ikke ha vært på kontoret i mer enn en time eller to
da jeg fikk en telefon fra agenten min.
"Vet ikke hva du sa til Ed Sullivan, men du er gjest igjen."
Mine damer og herrer. Nå kommer øyeblikket dere har ventet på.
Her kommer en av de største artistene i landet og en av de største i verden.
Her er Harry Belafonte. La oss få ham inn!
Da denne skribenten brukte Belafonte på TV første gang,
beviste det at sørstatene ønsket ham velkommen i stuene søndagskveldene.
Harry Belafonte kunne oppnå noe svært viktig for amerikansk makt.
Plutselig ble vi som ble svartmalt, svartelista og alt sånt…
Når man så oss gjennom fjernsynskameralinsen
i et program som ble ansett for å være "mest amerikansk",
siden Sullivan var så amerikansk man fikk blitt,
fikk flere øynene opp for den menneskelige siden av saken
presset opp mot gjeldende politisk virkelighet.
Vi har fått mange henvendelser etter at De besøkte oss.
"Kan dere få Nat King Cole ved pianoet, som spiller et pianonummer for oss?"
Gjerne.
-Gjør De det? -OK.
17. MAI 1954
Dette er Høyesterett i USA.
Den 17. mai erklærte retten enstemmig
at segregering i offentlig skole er ulovlig.
Det har kommet en helt ny neger i sørstatene,
med en ny følelse av verdighet og skjebnefellesskap.
Guvernør Davis og delstatsforsamlingen prøvde det ene etter det andre
for å forhindre eller stanse integrering. Raseskilletilhengere kastet steiner.
Situasjonen i raseskilledebatten var tøff, særlig i sørstatene,
men når man gjør en jobb man elsker over alt annet
lever man verdens heftigste drøm. Man var jo ung.
Ikke gammel nok til å bli skremt.
Man tenker ikke sånn. Noen ganger får man det bare i fleisen.
28. AUGUST 1955
Dette er den gjørmete, øde Tallahatchie-elven,
hvor et senket lik ble funnet. Det skal være snakk om unge Emmett Till.
Det glemmer jeg aldri. Jeg var 15 da vi så hva de gjorde mot Emmett Till.
GRUNNLEGGER OG VOKALIST
Jeg vil ikke… Dette vekker følelser.
Vi spilte i samme område som Emmett Till ble skutt.
De endret stedsnavnet der det skjedde.
Det får oss ikke til å glemme hvordan det skjedde eller hvor, sa jeg.
Veldig mye forskjellig har skjedd.
Vi ble beskutt. I turnébussen.
Vi fikk høre n-ordet fordi vi ville kjøpe noe å spise.
Man finner ut hvor sterk og motstands- dyktig man kan være. Det må man bare.
De får ikke stanse deg. Hva skal man gjøre? Man kjemper videre.
BIRMINGHAM, ALABAMA 10. APRIL 1956
"KING" COLE ANGREPET PÅ KONSERT
NAT KING COLE SLÅTT I BAKKEN AV HVITE PØBLER
-Hvor skal De i dag, Nat? -Jeg skal til Raleigh.
-Fortsetter De turnéen i sørstatene? -Ja, jeg skal andre steder også.
Det gjenstår bare fire dager.
De sier at mennene angrep Dem fordi de var motstandere av rock and roll
og såkalt "negermusikk". Hva er Deres tanker om det?
Det handlet ikke om sangen, jeg kunne ha sunget "Nearer My God to Thee".
Noe sånt, ikke sant.
De forventer ingen repetisjon av det som skjedde i Birmingham?
Nei. Vi forventet ikke det heller.
Ble disse våpnene funnet i bilen etter at King Cole ble angrepet? Er de ladd?
-Fulladet. -Fulladet.
-To menn ble siktet for å planlegge drap? -Det stemmer.
Som ung innen showbusiness fant jeg først senere ut
hvorfor vi sov på busstasjoner og måtte til politiet
og spørre hvor det fantes fargete familier å bo hos.
Hjelper turnéen Deres integreringens sak i sørstatene?
Ja. Jeg har blitt spurt av mange
om hvorfor jeg spiller for segregerte publikum.
En negerartist som har både hvite og fargete i salen,
får mange mennesker til å komme sammen.
Jeg kan ikke stille meg over loven. Jeg har aldri bifalt segregerte publikum.
Men jeg kan ikke på egen hånd valse inn på scenen hvor som helst
og forlange integrering.
Nat King Cole fikk applaus i 15 minutter av folkemengden som bevitnet angrepet,
og det kan være noe som lindrer spenningene som råder nå.
Det er noe som kan gjøres, men det er en kamp hver enkelt må ta.
To stjerner på hver især.
6. MAI 1956
Tony Martin og Nat King Cole!
-Martin. -Cole.
-Glad. -Lykkelig.
-Flott. -Fantastisk.
Pent.
-Har De alltid hatt på jobb? -Noen ganger.
-Hvilke ganger? -Når det er sol.
-Hva gjør De når det regner? -Drar til solsiden.
Vi bør skynde oss med det.
Som sagt, så gir man seg ikke. Det gjør vi aldri.
Sånn er det.
Det er alltid en fornøyelse å jobbe med Dem, Mr. Cole.
-I like måte, Mr. Martin. -Nå tror jeg at vi bør dra.
Ja, før dressene våre falmer av alt scenelyset.
Vi er på plass sammen med mannen bak storprogrammet selv.
Patrick Watson har snakket med Ed Sullivan om artisteri, og du er der nå.
Her er noe ikke alle er heldige nok til å få sett.
Nå skal dere snart få se den smilende Ed Sullivan smile stort.
Han er kjent for å gjøre hva som helst for å få de riktige tingene foran kamera.
Jeg har alltid ment at suksess er et mysterium,
en blanding av ting du står for selv og ting som skjer deg.
Programmet mitt har mellom 35 og 50 millioner seere i landet hver uke.
Hva jeg har tilført programmet? En følelse av å vite hva folk liker.
Det tror jeg at er hemmeligheten bak min suksess.
Mine damer og herrer.
28. OKTOBER 1956
Her har dere Elvis Presley!
ELVIS SVINGER MED HOFTA (OG PUBLIKUM)
PRESLEY GIR ØKTE SULLIVAN-SEERTALL
DE STØRSTE TV-SELSKAPENE HENTER STORKANONER FOR Å VINNE SEERE
Er det viktig å bli likt? Bekymrer De Dem for å ikke bli likt?
-Det plager meg. -Gjør det?
Jeg vil at folk skal like meg,
og når jeg leser noe som høres veldig hardt ut,
plager det vettet av meg. Jeg er nok antakeligvis altfor nærtakende.
Det var programmet. Ikke glem dette!
Stikk innom for meg og min families del,
til Lincoln-Mercury-forhandleren din og si hva du syntes. Takk for i kveld.
Hva er karrierens verste øyeblikk?
Noen sa at det var da du hørte at noen hadde gått rundt
og prøvd å selge programmet ditt til en sponsor, med eller uten deg.
TV-selskapet tilbød det. Å sponse det, med eller uten Ed Sullivan.
Det var virkelig et lavpunkt.
Den kvelden, da jeg la meg, lå det en lapp på puten fra Betty.
Der sto det: "Vinn, tap eller uavgjort. Jeg elsker deg uansett."
Oppgjennom årene er det ingen vending som så fullstendig har uttrykt
hengivenheten mellom oss tre.
Jeg visste nøyaktig hva hun mente.
Er han vanskelig å leve med etter en tøff dag på kontoret eller i studio?
Han er overhodet ikke vanskelig å leve med,
og den dagen han får golfrunden sin med Ben Hogan, er han en sann glede.
Jeg hater negativ kritikk.
Jeg er ei kruttønne.
En stor applaus for Nina Simone.
SØNDAG 11. SEPTEMBER 1960
Sylvia kom gjerne inn og sa: "Skriv det ned, legg det i en konvolutt
og riv den i stykker når det går over."
Jeg gjorde det, men jeg rev dem aldri i stykker.
En gang skrev jeg et brev:
"Kjære Ms. Van Horne, di hurpe. Med vennlig hilsen Ed Sullivan."
På TV har jeg vært meg selv. Det var det eneste som reddet meg.
Hadde jeg prøvd meg med et falskt smil, hadde publikum kasta meg rett ut.
Det var noen få hos Lincoln-Mercury som var redde for å sende meg til sørstatene,
for vi viste jo store stjerner som tilfeldigvis var negere.
De bekymret seg for reaksjonen til Lincoln-Mercury-forhandlere.
Vi har godt nytt.
Lincoln-forhandlere over hele landet melder at salget av 1957-modellen
ligger langt over fjorårets. Husk at fjor- året var det beste i Lincoln-historien.
I dag er det lattervekkende.
Vi har bevist at det var tullete.
Jeg er lei av å håndhilse på Lincoln-Mercury-forhandlere,
skrive autografer
og reise meg og si slagord som får deg til å kaste opp.
Jeg gir blaffen i hva de føler!
De skal være med i programmet. Vil du gå derfra? Greit for meg.
Jeg mener at det er viktig at programmet har en synsvinkel. Min.
I STRID
SULLIVANS "RASERI"
TV-KRANGEL
LINCOLN DROPPER ED SULLIVAN SHOW
Måten Mr. Sullivan overlevde alle reaksjoner på det han drev med,
var et vitnesbyrd på hans allmakt.
Han lot seg ikke utsettes for inngripen. Til det var han altfor mektig.
-…og vil etter beste evne… -…og vil etter beste evne…
…bevare, beskytte og forsvare De forente staters grunnlov.
…bevare, beskytte…
For første gang i livet overvar Mrs. Sullivan og jeg innsettelsen,
og det var i særdeleshet en spennende opplevelse.
Alle i underholdningsbransjen legger vår lit til at president Kennedy
vil fortsette å bruke folket i underholdningsbransjen
som kilder til kreativ tenking
og goodwillambassadører både innenlands og ute i verden.
De har brukt programmet fra tid til annen for å fremme patriotisme.
-For å vise ting De er stolt av. -Man må jo være det for landet sitt.
Det gleder meg at Jack Kennedy vant.
Det er tid for at yngre menn trår til
og tar avgjørelsene som så ofte har blitt forkludret av deres forgjengere.
God kveld, mine landsmenn.
I altfor mange deler av landet blir negere utsatt for urett.
Det fins ingen rettsvern.
Vanskeligheter tuftet på segregering og diskriminering fins
i hver eneste by og delstat i føderasjonen,
noe som i mange byer fører til en økende bølge av misnøye.
Vi står overfor en stor forandring, og vår oppgave og vår plikt
er å sørge for at denne forandringen blir fredelig og konstruktiv for alle.
Derfor ber jeg Kongressen om å vedta en lov som gir
alle amerikanere rett til servering som er åpne for offentligheten.
Det inkluderer sterkere vern av retten til å stemme.
En lov løser ikke problemet alene.
Det må løses i hvert eneste hjem og hvert eneste lokalsamfunn i landet.
For å rettferdiggjøre sin eksistens
må fjernsynet handle om mer enn sang, dans og humor.
Jeg håper at de i underholdningsbransjen oppfyller sine plikter som borgere.
Mitt forhold til Ed ble av det svært hyggelige slaget.
-Harry! -Hei, Ed.
Hei, gutt! Overraskende. Trodde du var på settet.
-Der er vi nå. -Hva mener du?
-Her. Hele byen. -Ga borgermester Kelly deg hele byen?
Han ga meg muligheten til å snakke om gjerninger oppfattet som opprørske.
Fantastisk.
Han hadde en humanistisk side. Det brukte jeg i forholdet vårt.
Nå skal dere underholdes videre av Harry Belafonte,
Miriam Makeba og andre medlemmer i Belafonte Company.
Noen var misfornøyde med at han ga oss denne talerstolen pga. mitt politiske syn.
Hva gjorde jeg med Miriam Makeba?
Der sang hun på urfolksspråket, ikke akkurat det publikum i USA ønsket seg.
Men da mente Ed at vi burde prøve det ut og se hvordan det gikk.
Han var en døråpner, særlig for svarte artister.
Han åpnet døren og lot artister komme og uttrykke seg og bli sett i programmet.
Nå gir vi henne en rungende applaus. Mahalia Jackson.
Hei, dette er Ed Sullivan.
I dag har vi blitt anmodet om å granske vårt hjerte og vår sjel
og rense dem for unaturlig hat og frykt for våre naboer.
Kampen for frihet i dag er en kamp for brorskapsidealet.
Trangsynthet, intoleranse, rasistisk eller religiøst hat og diskriminering
er åndelig forræderi.
Der rettsmidler ikke er tilgjengelige
søker man oppreisning i gatene og gjennom protester.
Jeg er kanskje fattig, men jeg betyr noe!
Be anmoder dere alle om å slutte dere til dette korstoget for vårt brorskap.
Brorskap betyr et forent USA,
og et forent USA er kanskje det eneste gjenværende håpet
for vår sønderknuste verden.
-Jeg er! -Jeg er!
-Svart! -Svart!
-Vakker! -Vakker!
-Stolt! -Stolt!
-Jeg! -Jeg!
-Betyr noe! -Betyr noe!
28. AUGUST 1963
"Vi mener det er selvinnlysende at alle mennesker er skapt likeverdige."
Mr. Belafonte. Vi hørte alle Mr. King si at dette kanskje
var den største dagen for frihet i moderne amerikansk historie.
Å være i Washington i dag
var for meg som en opphopning av flere generasjoner
med svarte amerikanere som har prøvd å appellere til samvittigheten
til den hvite overmakt.
Grunnen til at jeg sliter med det, er at jeg oppriktig tror på landets potensial.
God ettermiddag, mine damer og herrer. Beklager at jeg er andpusten,
men for 10-15 minutter siden skjedde etter alle solemerker noe tragisk i Dallas.
La meg lese dette for dere.
Dette er Walter Cronkite fra vår nyhetsredaksjon, og…
Dere vet kanskje at noen har prøvd å ta livet av president Kennedy.
Som dere forstår, kommer det inn mange beretninger
om presidentens faktiske tilstand.
Én av dem er at han er død. Dette kan vi ikke stadfeste.
…vi venter på noe mer offisielt…
Det var et av mitt livs største sjokk.
Jeg hadde aldri våget å forestille meg at man på 1900-tallet
kunne måtte oppleve at noen drepte USAs president.
Det var helt umulig.
Det gjorde vondt personlig for meg.
Vi kan spørre oss og undres over hvor veien skal gå videre nå.
Til dem av dere som har vært dypt nede
på grunn av attentatet på J.F.K.,
er det helt menneskelig å bekymre seg for en krise.
Men fortvilelsen bringer bare med seg det tomme marerittsbildet
om at det ikke fins noen fremtid.
Denne årstiden er full av håp.
Er vi oppriktig religiøse, kan vi aldri miste håpet.
1964 kom med et lettelsens sukk.
Lettelse for at året der president Kennedy ble drept var over
og at man nå fikk blanke ark.
For de fleste gikk lyden av 1964 inn det ene øret og ut det andre.
Men én lyd fulgte oss hele veien.
Den lå over bygatene på dagtid og fløy inn gjennom vinduene på kveldstid
helt til det fremsto som om luften var gjennomsyret.
De fleste amerikanere ble klare over melodien som fortsatte og fortsatte…
…i februar, da den krysset våre grenser ved Kennedy internasjonale lufthavn.
SØNDAG 9. FEBRUAR 1964
I dag har konserthusene vært fylt av skribenter og fotografer fra fjern og nær.
En begeistring byen aldri før har sett er utløst av ungguttene fra Liverpool.
Mine damer og herrer: The Beatles!
BEATLES SETT AV 75 % AV TV-PUBLIKUMMET I NEW YORK
BEATLES GA SULLIVAN DE ALLER BESTE SEERTALLENE
Det tok lang tid før landet igjen fikk en følelse av normalsituasjon.
Det tok lang tid.
Ingen minnetale eller minneord
kan på mer uttrykksfullt vis hedre president Kennedys minne
enn at man tidligst mulig vedtar borgerrettighetsloven
han kjempet så lenge for.
Jeg ser på de tingene som skjedde både innen rasepolitikk
og sosialt, at mange lover ble vedtatt
for å øke jevnbyrdighet og likeverd og alt som ble gjort for desegregering.
Mange rettskamper og tvungne skritt for å skape den verdenen vi lever i i dag.
Så ser man hva som skjedde med dem som gjorde det samme
rundt om i verden, bare gjennom musikk.
Musikken er en av de største helbredende kreftene i livet.
Musikk er en trøst. Et internasjonalt språk.
Barrierebryteren.
Den musikalske kraften vi fikk
var en av de umulige drømmene fra barndommen som gikk i oppfyllelse.
DETROIT, MICHIGAN 1964
Her er direktøren for Motown Record Corporation, Mr. Berry Gordy. Hallo.
Vi stiftet Motown fordi Berry produserte platene våre,
solgte dem til andre selskaper og vi endte opp uten betaling.
Først måtte vi lære å fly. Det var tøft. Det var det hele veien.
Selv etter at vi ble Motown.
Da vi begynte, hadde Detroit
områder som Grosse Pointe, Bloomfield Hills og Dearborn.
Var du svart, skulle du ikke oppholde deg i de områdene overhodet.
Siden du var svart.
Tok politiet deg, burde du ha en arbeidsgiver
og noe på deg som viste at du jobba for noen.
På noen av de tidlige plateomslagene brukte jeg ikke svarte ansikter.
For jeg ville ikke at folk skulle dømme etter utseendet på plata.
Vi fikk brev fra hvite ungdommer i området.
"Vi har kjøpt musikken deres. Vi elsker den.
Men foreldrene våre vet ikke at vi har den.
Hadde de visst det, måtte vi kanskje ha kasta platene."
For Motown var The Ed Sullivan Show det helt store.
Det var veldig fint.
Var de fremadstormende, kom de til Ed Sullivan, ikke sant.
Det var amerikansk kultur.
Hvis Motown fikk bli en del av det,
ville drømmen min gå i oppfyllelse.
SØNDAG 3. MAI 1964
Her på scenen har vi med oss
en fantastisk 13-årig sangstjerne fra Detroit: Stevie Wonder.
Lille Stevie Wonder…
Han var tretten år gammel og fremførte "Fingertips".
Det var helt vidunderlig for meg.
En liten, blind, svart gutt på riksdekkende fjernsyn.
Vårt første store TV-gjennombrudd.
Gi ham en varm velkomst.
Takk, Mr. Sullivan!
Jeg vil at dere skal klappe i hendene,
trampe med føttene, hoppe opp og ned og gjøre hva enn dere føler for.
Der sto han og spilte munnspill og sang på en direktesending til hele USA,
mens de hvite i publikum klappet takten med ham. Jøss!
Mitt lille vidunder (Wonder). Fantastisk.
-Kom igjen. Syng "yeah", alle sammen" -Yeah!
-Syng "yeah"! -Yeah!
-Yeah!
Oh yeah
Folk stimlet til mulighetene, ikke sant. På Ed Sullivan Show fantes mulighetene.
Derfor betydde det så mye da han la sin elsk på oss.
Ettersom man pustet av den offentlige luften,
var det minste man eller TV kunne gjøre til gjengjeld for privilegiet man fikk,
noe som kunne føre folk litt nærmere hverandre.
CBS presenterer dette programmet i farger!
Og nå: Ed Sullivan!
Motown-artistene ble behandlet med den ytterste respekt av Ed,
men det var noe eget mellom ham og The Supremes.
Rett før The Supremes og Motown-sounden
ble svart musikk kalt "rasemusikk". Det ble ikke spilt på radio.
Jeg vet at dere lytter over hele USA og Canada.
Vi gjorde det greit. Motown gjorde det stuerent å lytte til vår musikk.
Ønsk The Supremes varmt velkommen.
Da jeg så henne første gang,
så glamorøs og vakker, så endret det hele livet mitt.
Ed elska Motown. Elska The Supremes. Elska The Temptations.
-Her er de! -Vi forguda slike artister på den tida.
Det var ikke bare i vår familie. Hele nabolaget stoppa opp da det gikk.
Først satt svarte og hvite på hver side av scenen, som var i midten.
Ingen så på hverandre.
Flere år senere så vi hvite gutter med svarte kjærester.
Svarte gutter med hvite kjærester dansa og sang sammen.
De hadde det gøy sammen. Med den musikken.
Artistene mine ble sett på TV av millioner over hele USA
side om side med de største hvite popstjernene på den tida.
Dette har vært et spennende tiår i amerikansk musikkhistorie.
-Hva er soul? -Soul er vanskelig å beskrive.
Alle gjør det på sitt vis.
Du har gjort ting på ditt vis i 22 år i dette programmet,
dette kjempeflotte programmet, Ed. Du har mye soul, vil jeg si.
-Takk. -Ja.
-Hele verden så på Ed Sullivan. -Ja.
Vi visste at det var det programmet man skulle bli sett i.
Vi hadde nettopp gitt ut første låt,
og man trengte ett stort program for å gjøre den stor,
så derfor øvde og øvde vi.
THE JACKSON FIVE PÅ ED SULLIVAN
Jeg var fanatisk opptatt av perfeksjon. Det måtte bli perfekt.
Jeg ville at låten skulle høres ut akkurat som på plata.
Her har vi fem brødre fra Gary i Indiana, fra ti til atten år gamle.
Jeg var så nervøs. Jeg sa: "Nå gjelder det. Vi må gjøre det råbra."
-Den nervøse magen. -Sommerfuglene.
Da var det opp til oss å bruke denne muligheten vi hadde fått.
De er en sensasjonell gruppe. Her er The Jackson 5.
Dette fikk oss ut i verden.
Den kvelden ble alle ungdommer i USA forelska i The Jackson 5.
Mandag morgen var telefonen rødglødende,
da klubber over hele landet ønsket å booke dem.
Lille Michael Jackson og brødrene ble sett på som et sant fenomen.
Kom hit!
Gratulerer.
Den 7. juli begynner de fem brødrene sommerturnéen
med enkeltkonserter i Madison Square Garden,
og dere vil slå alle salgsrekorder. Vidunderlig å ha dere her. Takk.
Programmet var det jeg ønsket at vår musikk skulle være.
Det var for alle slags mennesker.
Det rev ned alle hindringer. Det samlet folk.
-Hvor lenge fortsetter De? -Jeg vet ikke.
Vi diskuterte det her om dagen. Det har vært del av livet vårt
og del av livet mitt, en veldig stor del av livet mitt.
Jeg liker det svært godt, og jeg liker folk fra underholdningsbransjen.
Jeg liker å være rundt dem. De er festlige.
Da du sang det så uttrykksfullt tenkte jeg nok det samme som alle andre.
Det verden trenger nå, er underholdningsbransjens samhold.
-Jeg er enig. -Ikke sant?
-Noe vi har kjent til lenge i vår bransje. -Det har underholdningsbransjen.
Kan verden få det, blir det fantastisk.
-La oss få en fantastisk… -Takk.
Én ting er å se på forvandlingen av USA
gjennom beretningen om alt det som Dr. King brakte til torgs,
det svarte opprøret og borgerrettighetsbevegelsen.
Men den bevegelsen hadde aldri klart å holde frem
med en slik intensitet uten diskré krefter i sving.
Den diskré kraften var slagkraftige Ed Sullivan.
Betyr det at Ed Sullivan fortsetter med programmet så lenge han kan?
Det er det jeg ønsker.
Men så vet jeg nå ikke om sponsorene og TV-selskapene er enige, da.
Jeg vet ikke hva jeg hadde gjort uten det å se frem til.
Har De ingenting annet i livet som kan fylle tomrommet?
Nei.
Jeg vet ikke hva jeg hadde gjort uten det.
-Da hadde De vært… -I villrede.
Da seertallene begynte å falle,
sa jeg til meg selv at det kanskje handlet om været.
Da seertallene falt til rundt 37, visste jeg at det ikke handlet om været.
Tusenvis av fredsdemonstranter marsjerte mot Pentagon.
Men jeg lover handling.
Det første voksenromeventyret begynner torsdag.
Blåser i vinden
Tiden går så raskt og skyndsomt at man knapt får trukket pusten.
Før du går, vet du, Eddie…
-"Kyss meg…" -Kyss meg god natt"!
-Adjø! -Adjø, Eddie!
STORT FILM-FARVEL MED ED SULLIVAN
Fenomenet vårt program har skapt, er bevis for at mirakler fortsatt skjer.
En stor applaus for dem begge.
Jeg er som en slags vanlig fyr som på et vis møtte berømtheter
og holdt fest for vennene der han sa: "Se hvem jeg fikk med hit!"
Lenge kom alle til disse festene.
-Sånn. -Kom, Pearl!
Det ble en god runde.
Jeg kjempa en ærlig kamp for det jeg trodde på.
Og jeg har overhodet ingenting å klage på.
Takk, mine damer og herrer!
God kveld!
I 23 ÅR HÅNDPLUKKET ED SULLIVAN ALLE ARTISTER TIL SØNDAGSPROGRAMMET,
MER ENN 10 000 ARTISTER GJENNOM 1100 EPISODER.
I 1971 BLE THE ED SULLIVAN SHOW TATT AV LUFTA.
TRE ÅR SENERE GIKK ED BORT.
MED OPPTREDENER FRA:
TIL MINNE OM SACHA JENKINS
Tekst: Fredrik Island Gustavsen