Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Och nu, live från Ed Sullivan Theater i New York City…
Vinnaren av American Idol är…
Ni får en bil!
Och nu, mannen som för många personifierar televisionen.
NÄR TELEVISIONENS REGLER ÄNNU SKREVS
Om Ed Sullivan inte hade funnits hade Amerika behövt uppfinna honom.
VÅGADE EN MAN BRYTA MOT DEM.
Tackar! Jag hoppas att ni ska tycka om kvällens show.
Ge honom en stor applåd.
Mr Ed Sullivan!
Ed Sullivan!
Det är Ed Sullivan!
Om en person skulle representera oss alla
så vore det Ed Sullivan.
Tv-historiens främsta fingerpekare.
Han som pekade ut de största stjärnorna.
Vi har Ed Sullivan, ett av de mest kända tv-programmen.
Mina damer och herrar, Elvis Presley!
Hur gammal var du när du såg det här?
The Ed Sullivan Theater?
Sju år. Det påverkade mig enormt mycket.
Mina damer och herrar, Beatles!
Beatles i Ed Sullivan.
Folk minns var de var, vad som hände, var de satt och vad de gjorde.
Men vad tänkte du?
Har vi nån som Ed Sullivan nu?
Jag växte upp på Sullivan.
Ed Sullivan fanns kvar hos mig.
The Ed Sullivan Show var en kulturell revolution.
I de tidiga dagarna kom televisionen, hack i häl på radion,
och ärvde några av dess värsta egenskaper.
ED SULLIVANS RÖST HAR ÅTERSKAPATS I DELAR AV FILMEN.
HANS ORD HAR HÄMTATS UR TUSENTALS AV HANS KRÖNIKOR, ARTIKLAR OCH BREV.
På den tiden då Ed Sullivan först dök upp
var tv verkligen nåt helt annat.
Skärmen var väl ungefär så här stor.
Och nu, vår nästa tävlande. Välkommen.
Och det var inte vanligt att se svarta underhållare på tv.
Det fanns ett tryck på att hålla televisionen vit.
Vi såg mest karaktärer som Amos och Andy.
De var komiska karaktärer i blackface.
Vad i hela friden sysslar du med, Amos?
Han bad oss hänga kvar.
Men med Ed förändrades allt.
Nu ska vi dra i gång vår show. Jackie Wilson, sätt i gång!
Ser du dig själv som en inflytelserik man?
I betydelsen att du har makt att påverka inställningen hos det amerikanska folket?
Man känner att man kan hjälpa till.
På samma sätt som ledaren i en tidning helt klart påverkar människor.
Televisionen möjliggör ju vissa saker.
Så vad gäller integrationsfrågan var vi först ut med att bjuda in svarta artister.
Mina damer och herrar, vi inleder showen med våra vänner.
Den mångfald av artister och individer som Ed Sullivan hade med i sin show
utmanade och skilde sig mycket från våra tidigare erfarenheter.
Och nu, Louis "Satchmo" Armstrong!
Och hans position i att välja sina gäster, det var en modig handling.
Will Mastin Trio, med Sammy Davis Jr.
Jag tittade jämt på The Ed Sullivan Show.
Alla tittade. Det var en viktig grej: "Det är söndag kväll. Vad ska vi göra?"
Hela familjen samlades runt tv:n för att se Ed Sullivan,
för det var som en festdag i vårt område.
Tänk dig att vara tio år, leva på bidrag och titta på Ed Sullivan Show
i en kultur där svarta inte syntes i tv.
Och när man för första gången fick se nån som liknade en själv
representerade det verkligen möjligheter och hopp.
-Håller du mina handskar? -Med nöje.
Man trodde att Södern skulle stänga av tv-apparaterna
om man introducerade en svart stjärna i deras vardagsrum.
Två, fyr, sex och ått, vi vill ej beblanda oss.
För folk i Södern var ytterst fientliga mot svarta.
Vissa omständigheter kan tvinga dem till att framstå som accepterande.
Men i sina egna hem kommer folk att göra som de vill.
På den tiden var landet splittrat.
ENDAST VITA
Jag skulle ta bussen hem, och när jag hade satt mig
krävde föraren att jag skulle ge min plats åt en vit man.
Jag kände inte att jag blev behandlad som en människa. Så jag sa nej.
Rasismen i samhället var flagrant. Det skedde helt öppet.
Alla visste vad alla tyckte.
Och när Ed Sullivan dök upp verkade han helt orädd.
Och han verkade inte bry sig om vad andra tyckte.
SÖNDAGEN DEN 22 NOVEMBER 1955
Mitt herrskap, det är allmänt känt att när en ny musiktrend får ett uppsving
är människorna i Harlem först ut att känna till den.
För några veckor sen besökte jag Harlem och såg folk trängas runt Apollo Theater.
Alla försökte komma in och se Dr. Jives Rhythm & Blues.
Så här har ni Dr. Jive, den unge discjockeyn från WWRL.
Tackar.
Tack, mina damer och herrar. Vi har några otroliga stjärnor med oss.
Först vill jag presentera den fantastiske folkblues-sångaren Bo Diddley!
Jag minns att jag som barn fick höra ett riff…
Det är Bo Diddley. Det var han som uppfann det.
Det blandas upp med ett afrikanskt religiöst mässande.
Jag ringde upp resten av killarna, Jerome och gänget med sina maracas.
Backstage var det nån som sa: "Inget vickande."
Jag sa: "Du kommer inte kunna stoppa mig. Försök du, men du kan inte stoppa mig."
Tv-bolaget sa: "Gör inte si, gör inte så." För Södern skulle inte acceptera det.
Men Ed tänjde på gränserna så långt som de bara kunde tänjas.
Sen vårt senaste framträdande har många skrivit och frågat
var och när vi började slå igenom på riktigt.
Det var på den här scenen, och vi vill gärna berätta.
Kan vi gå tillbaka till början av Ed Sullivans liv?
För att vara en småstadsgrabb har jag levt ett helt otroligt liv.
Jag är långt ifrån ovanlig. Jag har bara haft ovanligt mycket tur.
Toni, för de som inte vet, hur gammal är du?
Jag är 11 år gammal.
-Och du är från Kalifornien? -Ja.
Och du drömde om en godisbutik med oändligt mycket godis?
Visst.
Då borde du vara glad nog att bjuda på ännu en sång.
Vad vill du sjunga?
-"Swing Low, Sweet Chariot." -Vill ni höra den?
Du har en mikrofon där borta.
Jag föddes i Harlem, vilket på den tiden var ett område för irländare och judar.
Jag hade en tvilling, men min bror Dan dog bara två år gammal.
Familjen var fattig,
men vi hade ett starkt drag av stolthet och oberoende.
Så länge jag kan minnas har jag alltid velat skriva.
Det intressanta med Ed var att han började som krönikör.
Eller snarare journalist.
Vilket så småningom gav honom en tung krönika.
Och jag började arbeta som sportredaktör.
Sportskribenter har lov att vara mycket kritiska och observanta.
De kan förklara vad det är som driver en viss spelare.
Så sporten blev kvar hos dig hela livet, som din första kärlek?
När vi spelade baseboll i Port Chester High School
hade vi svarta pojkar i ligan,
och vissa av grabbarna sa faktiskt att de inte tänkte spela mot svarta.
Jag kände alltid sån avsky för dem.
För irländarna hade ju varit med om samma sak.
De sågs som lata och obildade fyllon.
Och mina föräldrar visste att det var fel.
De var väldigt…
Det var inte ens tolerans, utan bara sunt förnuft.
Min vägran att kompromissa med folk som jag föraktar
kommer absolut från min pappa.
Han lärde mig att respektera de utsatta.
Han var den mest orädda man som jag nånsin har mött.
När Ed skrev om icke-vita personer var det mer av en omfamnade reflektion,
och jag tror att det lyckades mildra
det politiska temperamentet hos nationen.
Men jag var ytterst medveten om att han måste ha fått utstå stark kritik.
För Amerika och världen befann sig i en enorm omvälvning vad gällde rasfrågor.
Mina damer och herrar, här kommer en ung talang från Augusta, James Brown!
DEN 17 OKTOBER 1929
Och han är i väg!
Han rusar 88 meter med bollen och gör mål.
Sen var jag sportredaktör på New York Evening Graphic.
Och NYU bokade in en match mot University of Georgia
som skulle ske i New York.
Och jag äcklades när jag läste NYU:s uppgörelse
om att bänka en svart spelare under hela matchen.
SVART HALFBACK BÄNKAD
Jag kände att frågan var viktig nog att tröskas ut i offentligheten.
Vilken skamlig situation vi har.
Myers riskerar liv och lem för en skola som sviker och bänkar honom
för att University of Georgia vill dra en gräns för svarta spelare.
Om ett New York-universitet
låter en Mason-Dixon-linje upprättas tvärs över hela spelplanen
bör det universitetet avskaffa sin fotbollssäsong för all framtid.
Jag vet att jag haft mycket tur i livet.
Som den helt otroliga lyckträff
som slungade in mig, en tidningsman, i showbusiness.
Tidningen gav mig i uppdrag att skriva om Broadway,
trots att jag inte visste nåt om Broadway.
Hallå? Prata med dem?
Jag ville inte ha jobbet, men om jag inte tog det skulle jag få sparken.
Hej. Jag ska presentera mig själv. Jag är Ed Sullivan, Broadwayskribent.
Och jag är skribent, men inte skådis. Vilket ni kommer att märka.
Jag vill presentera en mycket kär vän.
En skribent på The Daily News som har blåst liv i Broadway landet över
med sin enastående skrivkonst.
Herr Broadway själv, Ed Sullivan från The Daily News!
Mitt herrskap, The News presenterar den andra årliga Harvest Moon-balen.
Dra i gång bandet, Dick Himber!
En gång till?
Vi inleder showen med de spännande och fantastiska Ike & Tina Turner Revue.
Nu tar vi in dem.
Harvest Moon-balen var ett jättejippo på New Yorks varietéscen.
Jag valde ut nummer och agerade ceremonimästare
till välgörenhetsgalan på Madison Square Garden.
Jag började utveckla en scennärvaro och ett självförtroende i talangbedömning.
Par nummer nio vinner hela mästerskapet
och får ta emot utmärkelsen från ceremonimästare Ed Sullivan.
Och allt detta ledde fram till mitt livs viktigaste dag,
den 3 september 1947,
då jag för tolfte året i rad agerade ceremonimästare.
Det var helt nytt med tv,
och jag visste inte att CBS i sista stund hade beslutat att sända programmet.
Det är dags för Harvest Moon-balen.
Jag visste inte heller att CBS-cheferna var på jakt efter en avslappnad snubbe
att leda ett underhållningsprogram i tv.
Men efter den sändningen beslutade CBS att jag var rätt man för jobbet.
SÖNDAGEN DEN 20 JUNI 1948
Välkomna, mina damer och herrar!
Emerson Radio & Television presenterar stolt Toast of the Town
och er värd, Ed Sullivan!
God kväll, mitt herrskap.
God kväll. Som ni redan vet ska denna Toast of the Town-show för Emerson…
När jag började i tv med Toast of the Town-programmet
sa experterna åt oss att titta rakt in i kameran.
Det var inga problem för skådisarna…
…men när jag tittade in i de där järnmonstren…
…blev jag stel som ett lik.
Mina damer och herrar, till nästa söndag samma tid på CBS TV,
då Emerson producerar ännu en stjärnspäckad show…
Tv-kritikerna manade CBS att göra sig av med mig.
"Varför, åh varför är Ed Sullivan med i tv?
När han är i bild har Ed liknats vid en cigarrbutiksindian,
eller ett stenansikte direkt från Påskön.
Han ler som om han suger på en citron."
Här är kavajen som Ed Sullivan bar under sin tv-debut.
Och här har vi pinnen som höll Ed upprätt.
De drev obönhörligen med mig…
Lämna mig i fred nu, va?
…och när jag såg showen kunde jag inte klandra dem.
Jag fick epitetet "1949 års främsta stenansikte".
Det gick så långt att min dotter Betty slutade läsa tidningarna.
Det ryktades att jag hade en metallplatta i skallen.
Och jag fick hundratals brev som berömde mig för mitt stora mod
i att fortsätta trots ett sånt handikapp.
Vad krävs för att orka, förutom fantasi till att börja med? Måste man vara tuff?
Jag tror det.
Jag tror att folk där hemma,
alla familjer genom åren, har accepterat mig för den jag är.
Jag är ingen underhållare,
men de vet att vi verkligen anstränger oss för att få fram de bästa akterna.
Välkomna till vår show. I kväll ska vi…
Jag trodde aldrig att det var mig de ville se.
Jag letade bara efter det bästa att ha med i showen.
Strax före kriget såg det mörkt ut för Harlems nöjesfolk.
De drabbades hårt av varieténs nedgång.
Dag efter dag och kväll efter kväll
gick vi på biografer och nattklubbar för att se nya akter.
Och aldrig har väl ett par dansande fötter gjort sånt intryck
som Bill "Bojangles" Robinsons.
Jag heter William Robinson,
så jag kände till Bill Robinson redan i treårsåldern.
Han gjorde filmer med Shirley Temple. Han var den största.
Bojangles. De skrev en låt om honom. Sammy Davis fick en jättehit. Ja.
Jag är visst i Hollywood, och du är kvar i Harlem.
Han var en svart man på film, och han var inte så där underdånig som de kunde vara.
Han höll inte på så där. Han dansade.
Under 20 års tid har vi varit nära vänner.
Han var den första artisten som gick med på att öppna för mig,
och det öppnade dörren för mängder av varietéstjärnor.
…hans höghet av Hi-De-Ho, här har vi Cab Calloway!
Mina damer och herrar, Cab Calloway!
Varietéakterna var nog en så stor del av Eds show för att det var hans folk.
Pearl Bailey!
Varietéartisterna är de intressantaste av alla som uppträder på scen.
På den tiden hade man varietéshower.
Det var en komiker, ett band eller en sånggrupp.
Det var Peg Leg Bates, som var steppdansare.
Ed Sullivan är urfadern till alla tv-sända varietéprogram med liveframträdanden.
Han var den första storspelaren.
Tv kommer inte bara ge varietéstjärnorna jobb igen.
Detta nya medium är som gjort för dem.
Och det har bevisats i mitt program av Cab Calloway, Ella Fitzgerald,
Louis Armstrong, Hazel Scott, The Ink Spots och Lena Horne.
Dessa redan otroliga akter gör sig ännu bättre i tv.
För till skillnad från på en stor teater har alla en plats på första parkett.
En gång till!
De fick inte mycket pengar.
Men när jag behövde hjälp
var de svarta stjärnorna lojala och omtänksamma.
Personligen så vet jag att utan dem hade den tidiga televisionen varit en mardröm.
Ed Sullivan är omättligt nyfiken på människor.
Alla sorters människor.
Familjen Sullivan har bott på Delmonico här i New York de senaste tio åren.
Sen de gifte sig för 24 år sen har deras hem alltid varit ett hotell.
När man bor på ett hotell har man inte särskilt mycket plats för saker.
De saker man behåller är av särskilt värde.
Vi har många bilder av Betty, vår enda dotter.
Ed, du har visst ett par skor nånstans?
Jajamän, de står här borta.
Bra att du påminde mig, för dessa skor har tillhört en stor artist och amerikan.
De tillhörde Bill "Bojangles" Robinson. Det var hans allra sista par skor.
Och ni ser lättviktssulorna här, som Bill menade hjälpte honom mycket i dansen.
Jag tror verkligen att det är så
att om Bill Robinson inte hade gett så mycket av sig själv i välgörenhet,
så hade han levt än idag och inte dött av en hjärtattack.
Men Bill fortsatte ända till slutet.
När vi planerade hans begravning kände vi allihop
att trots att Bill, som många andra generösa artister, hade dött pank
borde han få en begravning värdig hans status som en framstående amerikan.
De lät Harlems alla elever ta ledigt denna eftermiddag.
Så när begravningskortegen började från kyrkan i Harlem
stod tiotusentals svarta barn uppradade på trottoaren.
Och så fortsatte det hela vägen ut ur Harlem.
Han brydde sig.
Och han ville låta publiken förstå
att det fanns många talanger där ute som behövde få synas.
Miss Dionne Warwick.
Och han ville ge oss det, så att vi kunde fortsätta göra det de flesta av oss ville,
vilket var att underhålla.
Och erbjuda dem nåt som de inte kunde få nån annanstans.
Och nu, de fantastiska Gladys Knight & the Pips.
ATLANTA, GEORGIA - DEN 8 JANUARI 1952
Vår framstående gäst här i kväll
är den ärade Herman Talmadge, guvernör i Georgia.
Herr guvernör, den lokala traditionen är ju negativ till rasblandning,
men hur tror du problemet kommer att lösas i framtiden?
Vi avser att upprätthålla segregationen på ett eller annat sätt, oavsett vad.
Jag fick höra att det var oklokt att ha med svarta artister.
Då skulle publiken i Södern ta illa upp och stänga av programmet.
Jag sa att jag inte trodde på det.
Asa Carter från Alabama organiserade bojkotten.
Det är en komplott för att underminera den anglosaxiska rasens moraliska standard
och likställa honom med den svarte mannen.
Vi får brev från folk i sydstaterna som ber oss ta tillbaka artisterna,
och att de gillade den och den.
Och det de gillar är ju personens framträdande.
De vita i Södern vill att det ska förbli så som det är.
Många personer som inte känner till det
inser inte hur långtgående och djupt rotat det faktiskt är.
Vi har en kommitté på 20 personer
som ska bli kvitt den vulgära, djuriska negerrocken och -bopen.
Kan du föreställa dig skräcken hos din rena, ljushyade dotter
för nån pälsklädd, tjockläppad, illaluktande apa till neger…
Kan ni föreställa er nåt sånt?
-Nej! -Nej!
Tänker ni göra nåt åt saken?
-Ja! -Ja!
Du fick säkert nytta av ditt irländska temperament?
Nej, temperamentet var inte till hjälp.
Guvernör Talmadges uttalanden
om att svarta artister ska uteslutas från program där vita artister framträder
är både dumma och onda.
Jag kommer inte bidra med mina pengar genom att köpa produkter av en man
som bidrar till integration, nedbrytning och uppblandning av den vita rasen.
Jag har just varit ute på landet.
Tv-sändningar i det här landet handlar till stor del om reklam,
och därför måste man ge köparen det han kräver.
"SPONSORERNA VILL BARA SÄLJA BILAR TILL SVARTA."
Ni anar inte vad de ville förbjuda.
Om jag hade med en svart artist
sa CBS-censorerna åt mig att inte komma för nära.
Vi har visst en god vän i publiken.
Joe Louis, världsmästare i tungviktsboxning. Kom upp.
Jag blev ombedd att inte skaka hand med Joe Louis.
Du får inga mer pengar av mig, mästaren. Joe, det var roligt att se dig.
Jag fick kritik när jag lade armen om Ethel Waters.
-Tack. -Tackar.
Men i varje tid, och särskilt just nu…
Vad roligt att ha dig här igen.
…är kraften i enkla ord enormt viktiga i denna ideologiska sammandrabbning.
Jag pratar med dig som en amerikansk amerikan.
Jag ser svarta med jobb som tillhör mig och dig!
Om vi tillåter detta, vad ska då hända med oss riktiga amerikaner?
Kommunistiska agitatorer som poserar som medborgarrättsledare
hoppas på massivt stöd för sina lömska planer.
Många lurades att hjälpa till att ge sken av ett folkligt stöd
för en konspiration som dolde sitt verkliga mål
om en sovjetisk republik av svarta
bakom de humanitära fanorna för medborgerliga rättigheter och fred.
Jag är nästan övertygad om
att det här tog sin början genom en kommunistisk front.
Jag tror att den kommunistiska fronten startade alltihop.
Rasismen som präglar det amerikanska livet
har trängt djupt in i hjärtat och sinnet hos många män och kvinnor.
Och det har haft en enorm inverkan på mitt eget liv.
Jag har höga förhoppningar för mina barn.
Min son är tio år gammal, och jag ska beväpna honom med allt jag kan
för att befria honom från alla primitiva, medeltida koncept
om falsk patriotism, om gränser och om betydelsen av flaggor.
Mänskligheten är mycket större än dessa primitiva symboler.
Vi har några män i publiken, de kända Blue Angels från den amerikanska flottan.
Är ni snälla och reser er upp?
Min agent ringde och sa att Ed Sullivan hade bjudit in mig till sitt tv-program.
Mina damer och herrar, Harry Belafonte gästar nästa veckas program
i sitt första tv-framträdande.
Och jag blev helt extatisk, för det var verkligen en språngbräda i karriären.
Mitt i alla förberedelser fick vi ett samtal:
"CBS har informerat oss om att du inte ska vara med i sändningen.
Du är svartlistad."
Du har varit mycket aktiv i medborgarrättsrörelsen?
Ja, det har jag.
Kan du berätta lite om…
I denna McCarthy-lika atmosfär
brukade man inte bjuda in dem av oss som representerade vänsterpolitikens röst.
När Sullivan fick veta det här blev han väldigt irriterad.
När Harry Belafontes namn dök upp gjorde jag lite efterforskningar.
Jag fick veta att Harry är katolik, och jag ringde hans präst.
Som amerikan föraktar jag kommunismen.
Jag föraktar alla ismer som strider mot gammal hederlig amerikanism.
Han ville ses och prata med mig, så han bjöd in mig till sitt hotell.
Han sa: "Jag får tydligen inte ha med dig i min show
eftersom du är mycket positivt inställd till den kommunistiska ideologin
och eftersom du är ute och skapar oreda på ett sätt som inte gynnar vårt land."
Och jag svarade: "Mr Sullivan, allt som du säger att jag är skyldig till
är helt sant.
Men säg mig en sak.
När irländarna stred mot britterna
sågs den rebelliska stämningen som heroisk
av världens alla irländska medborgare.
Förklara vad skillnaden är när de av oss som är icke-vita
också tar upp kampen mot samma förtryck.
De irländska rebellerna som gör det är hjältemodiga.
Men svarta rebeller som gör det är opatriotiska."
Vi ansåg inte att det handlade om lojalitet mot nationen,
utan om lojalitet mot det mänskliga tillståndet.
Och vår mänsklighet blev förskräckligt brutaliserad.
Jag lämnade mötet utan nån riktig lösning,
och jag hade nog inte varit tillbaka på kontoret mer än nån timme eller två
när min agent ringde och sa:
"Jag vet inte vad du sa till Ed Sullivan, men du ska vara med i programmet."
Och nu, mitt herrskap, kommer det vi har väntat på.
Han är en av landets främsta artister
och en av de främsta i hela världen.
Här är Harry Belafonte! Ge honom ett varmt välkomnande.
När undertecknad första gången hade med Belafonte i tv
bevisade det att Södern skulle välkomna honom in i sina hem på söndagarna.
Harry Belafonte kan göra stordåd för fosterlandet.
Men helt plötsligt blev vi som hade blivit demoniserade och svartlistade och allt…
Att se oss genom linsen på en tv-kamera,
i ett program som sågs som "det mest amerikanska",
för mer amerikanskt än Sullivan fanns inte,
desto fler människor började se den mänskliga sidan av ekvationen
i kontrast mot tidens politiska verklighet.
Vi får så många förfrågningar efter att du har varit med:
"Skulle du inte kunna be Nat King Cole spela ett riktigt pianonummer för oss?"
Gärna det.
-Vill du det? -Okej.
Det här är USA:s högsta domstol.
Den 17 maj förklarade rätten enhälligt
att det nu är olagligt med segregation i offentliga skolor.
Vi har en helt ny svart man i Södern,
med en ny känsla av värdighet och framtidstro.
Davis och den lagstiftande församlingen försökte med lag efter lag
förhindra eller stoppa integrationen. Segregationisterna kastade stenar.
Rasismen var svårartad, särskilt i Södern.
Men när man har ett jobb som man verkligen älskar,
då lever man sin vildaste dröm.
Man är ung.
Man är inte ens gammal nog att vara rädd.
Man tänker inte så.
Ibland slår det en bara i ansiktet.
DREW, MISSISSIPPI - DEN 28 AUGUSTI 1955
Här är den leriga och avsides Tallahatchiefloden
där en nedtyngd kropp hittades, som förmodas vara den unge Emmett Till.
Det glömmer jag aldrig. Jag var 15 år gammal
när vi såg vad de gjorde mot Emmett Till.
GRUNDARE OCH SÅNGARE, THE TEMPTATIONS
Och jag kan inte… För jag blir känslosam.
Vi brukade leka där nere, där Emmett Till blev skjuten.
De bytte namn på platsen där det hände.
Men det kommer inte få oss att glömma hur eller var det hände.
Så många olika saker som har hänt.
Vi blev beskjutna…i vår turnébuss.
Att kallas n-ordet för att vi vill äta.
Man inser hur stark och motståndskraftig man kan vara. Man behövde hantera det.
Man kan inte ge upp. Man vägrar låta dem stoppa en.
Så vad ska man göra? Kämpa på.
BIRMINGHAM, ALABAMA - DEN 10 APRIL 1956
'KING' COLE ATTACKERAD UNDER KONSERT
NAT KING COLE MISSHANDLAD AV VIT MOBB
-Nat, vart är du på väg idag? -Jag ska till Raleigh.
Så du fortsätter din sydstatsturné?
Det är ingen komplett sydstatsturné. Vi har bara fyra dagar kvar ändå.
Det sägs att skälet till attacken var
en motvilja mot rock'n'roll-musik och så kallad "negermusik".
-Vad tycker du om det? -Det handlade inte om låten jag sjöng.
Jag kunde ha sjungit "Närmare, Gud, till dig" eller nåt sånt.
Så du räknar inte med att det ska hända igen?
Nej. Det är inget man räknar med. Vi hade inte väntat oss det.
Är det här vapnen som hittades i bilen efter attacken?
-Ja. -Är de laddade?
Fullt laddade.
-Och två män åtalades för mordförsök? -Det stämmer.
Som barn i showbusiness förstod jag inte förrän långt senare
varför vi sov på busstationer och behövde gå till polisen
och fråga var det bodde svarta familjer som vi kunde bo hos.
Tror du att din turné främjar integrationen i Södern?
Ja. Det är många som har frågat varför jag spelar för segregerade publiker.
Men när man som svart artist uppträder för en publik av både vita och svarta
gör man mycket för att förena folk.
Jag kan inte ställa mig över lagen.
Jag är förstås inte positiv till segregerade publiker.
Men jag kan inte ensam gå ut på scenen i nån slumpmässig delstat och säga:
"Jag kräver integration."
Nat King Cole, som applåderades i en kvart av publiken som bevittnade attacken,
kan ha ett mildrande inflytande i det nuvarande spända läget.
Det är nåt som kan göras, men det måste vara allas kamp.
Två stora dragplåster i sin egen rätt,
…Tony Martin och Nat King Cole!
-Martin. -Cole.
-Glad. -Lycklig.
-Oerhört. -Underbart.
Fint.
-Bär du alltid hatt när du jobbar? -Ibland.
-När då? -När det är soligt.
-Och när det regnar? -Jag tar mig till solsidan igen.
Då får vi nog skynda på.
Som sagt, man ger inte upp. Vi ger aldrig upp.
Det vet du.
-Mr Cole, alltid ett nöje. -Detsamma, mr Martin.
-Det är nog bäst att vi går nu. -Ja, innan våra kostymer bleknar.
Vi är på plats med mannen bakom den stora showen.
Patrick Watson talade med Ed Sullivan om scennärvaro, och du är där.
Här kommer nåt som inte alla har privilegiet att få se.
Ni ska få se den leende Ed Sullivan le på riktigt.
Han är faktiskt känd för att gå hur långt som helst
för att få till det framför deras kameror.
Jag har alltid sett framgång som ett mysterium.
En blandning av sånt man själv gör och sånt som bara händer en.
Min show når en publik på 35-50 miljoner varje vecka.
Om jag bidrog med nåt så var det en känsla för att veta vad folket gillar.
Det tror jag är hemligheten bakom min framgång.
Nu, mina damer och herrar…
Här har vi Elvis Presley!
ELVIS SVÄNGER PÅ HÖFTERNA (PUBLIKEN MED)
PRESLEY FÅR SULLIVAN ATT SKJUTA I HÖJDEN
TV-JÄTTAR BJUDER PÅ MÄSTARMÖTEN I RUTAN
Är det viktigt att bli omtyckt? Är du orolig att nån inte ska gilla dig?
-Jodå. -Är det så?
Jag vill att folk ska gilla mig.
Och när jag läser nåt riktigt elakt så plågar det mig nåt oerhört.
Jag är nog alldeles för känslig.
Vår show är nu slut, och glöm inte att titta in,
för min och familjens skull, hos er Lincoln-Mercury-handlare
och berätta vad ni tyckte. God kväll, gott folk.
Vad är det värsta ögonblicket i din karriär?
Jag hörde att det var när du hörde att nån hade gått runt och försökt sälja din show
till en sponsor, med eller utan dig.
Tv-bolaget erbjöd ett sponsoravtal, med eller utan Ed Sullivan.
Det var verkligen ett riktigt lågvattenmärke.
Den kvällen när jag gick och lade mig hade Betty lagt en lapp på min kudde:
"Hur det än går, så älskar jag dig."
Genom åren har ingen annan mening lika fullt kunnat uttrycka
den hängivenhet vi tre har för varandra.
Och jag visste exakt vad hon menade.
Mrs Sullivan, är han svår att leva med
efter en tuff dag på kontoret eller i studion?
Nej, han är inte alls särskilt svår att leva med.
Och när han får spela golf med Ben Hogan är han en riktig dröm att leva med.
Jag avskyr negativ kritik.
Jag har kort stubin.
En stor applåd för Nina Simone.
SÖNDAGEN DEN 11 SEPTEMBER 1960
Sylvia kunde komma in och säga:
"Skriv ner det och lägg det i ett kuvert. Och när du är färdig river du sönder det."
Jag gjorde allt utom att riva sönder det.
En gång skrev jag ett brev som löd:
"Kära ms Van Horne, din bitch. Vänliga hälsningar, Ed Sullivan."
På tv har jag varit mig själv. Och det är det enda som har räddat mig.
Hade jag försökt mig på ett falskt leende hade folket kastat ut mig direkt.
Vissa på Lincoln-Mercury var oroliga över att skicka mig till Södern
eftersom vi bjöd in stora stjärnor som råkade vara svarta.
Och de var oroliga över Lincoln-Mercury-handlarnas reaktioner.
Vi har fått riktigt goda nyheter i kväll.
Enligt Lincoln-handlare över hela landet ser 1957 års försäljning
ännu bättre ut än i fjol, vilket ändå var det bästa året i Lincolns hela historia.
Idag ter det sig skrattretande. Vi har visat hur löjligt det var.
Jag är trött på att skaka hand med bilhandlare, skriva autografer…
…och häva ur mig slogans som får en att vilja kasta upp.
Jag struntar väl i vad de känner!
De kommer att vara med i min show. Och om du inte tänker vara med, visst.
Det känns mycket viktigt att vår show håller fast vid en åsikt – min.
I FEJD
SULLIVANS "UTBROTT"
TV-KAMP
TELEVISIONENS HÖGA PRIS: LINCOLN SLÄPPER ED SULLIVAN SHOW
Sättet på vilket mr Sullivan överlevde alla reaktioner på hans agerande
vittnade om hans oinskränkta makt.
Han fick inte invaderas. Han var för mäktig för det.
-…och ska efter bästa förmåga… -…och ska efter bästa förmåga…
…bevara, skydda och försvara Förenta staternas konstitution.
…bevara, skydda…
För första gången i våra liv närvarade mrs Sullivan och jag vid installationen,
och det var ett oerhört amerikanskt privilegium.
Och alla vi i nöjesbranschen är övertygade om att president Kennedy
kommer att använda folk i showbusiness som källor till kreativt tänkande
och som ambassadörer för välvilja gentemot landet och resten av världen.
Du har ibland använt showen som ett instrument för patriotism.
Ja.
För att reflektera kring sånt som du är stolt över.
Det måste man vara, för sitt land.
Jag är så glad att Jack Kennedy vann. Det är dags för våra unga män att kliva in
och fatta de beslut som så ofta har saboterats av deras företrädare.
God afton, ärade medborgare.
I alltför många delar av landet utsätts svarta medborgare för orättvisor,
och det saknas rättsmedel.
Det finns problem med segregation och diskriminering
i varje stad och delstat i hela vår union,
vilket i många städer skapar en växande våg av missnöje.
En stor förändring är nära förestående, och det är vår uppgift och plikt
att göra den revolutionen och förändringen fredlig och konstruktiv för alla.
Jag ber därför kongressen att anta lagar
som ger alla amerikaner rätt att betjänas på offentliga institutioner,
inklusive större skydd för rösträtten.
Men endast lagstiftning kan inte lösa det här problemet.
Det måste lösas i varje amerikanskt hem och i varje samhälle runt om i vårt land.
Tv måste, för att rättfärdiga sig självt, vara mer än sång, dans och komedi.
Jag hoppas att folk i nöjesbranschen kommer att ta sitt medborgerliga ansvar.
Min vänskap med Ed blev med tiden varm och god.
-Harry! -Hej, Ed.
Hej du! Men vi skulle väl ses på inspelningsplatsen?
Vi är ju där.
-Vad menar du? -Hela stan.
-Gav borgmästare Kelly dig hela stan? -Alltihop.
Han lät mig prata med honom om handlingar som ansågs vara rebelliska.
Utmärkt.
Han hade en humanistisk sida. I vår relation drog jag nytta av det.
Ni kommer att fortsätta underhållas av Harry Belafonte,
Miriam Makeba och de andra i Belafonte Company.
Det var inte alla som var glada över
att han gav oss utrymme på grund av mina politiska åsikter.
Vad gjorde jag med Miriam Makeba?
Hon som sjöng på sitt inhemska språk, vilket inte var vad amerikanerna ville ha.
Men Eds inställning var att vi provar och ser vad som händer.
Han var en dörröppnare, särskilt för svarta artister.
Han öppnade sin dörr och bjöd in artister till sin show,
så att de fick uttrycka sig och bli sedda.
Nu vill jag se en enastående ovation för Mahalia Jackson.
Hej, det här är Ed Sullivan.
Idag har vi kallats att rannsaka oss själva, hjärta och själ,
och tömma dem på hat och rädsla för våra grannar.
Dagens frihetskamp är en kamp för broderskapets ideal.
Inskränkthet och intolerans, rasistiskt eller religiöst hat och diskriminering,
är lika med andligt förräderi.
Där rättsmedel inte står till buds
söker man upprättelse på gatan och i protesten.
-Jag må vara fattig! -Jag må vara fattig!
-Men jag är! -Men jag är!
-Någon! -Någon!
Vi ber er alla att gå med i det stora korståget för vårt brödraskap.
Brödraskap betyder ett enat Amerika,
och ett enat Amerika kan vara det enda återstående hoppet
för vår splittrade värld.
-Jag är! -Jag är!
-Svart! -Svart!
-Vacker! -Vacker!
-Stolt! -Stolt!
-Jag är! -Jag är!
-Någon! -Någon!
WASHINGTON D.C. - DEN 28 AUGUSTI 1963
Vi håller dessa sanningar för självklara,
att alla människor är skapade som jämlikar.
Mr Belafonte, vi hörde mr King säga att det här kan ha varit
den viktigaste dagen för frihet i modern amerikansk historia.
Att vara i Washington idag var för mig
en anhopning av många generationer av svarta amerikaner
som har försökt vädja till samvetet hos den vita överhögheten.
Och jag kämpar för det så hårt
eftersom jag verkligen tror på det här landets potential.
God eftermiddag. Ursäkta att jag är så andfådd,
men för 10-15 minuter sen tycks nåt tragiskt ha inträffat i Dallas.
Låt mig citera följande.
Det här är Walter Cronkite från redaktionen, och…
…det har skett ett mordförsök på president Kennedy.
Som ni förstår får vi in många bud just nu om tillståndet för presidenten.
Ett bud är att han är död. Detta kan inte bekräftas.
…besked än. Vi väntar på mer officiella…
Det var en av mitt livs stora chocker.
Jag hade aldrig ens vågat tänka tanken att nån på 1900-talet
skulle kunna mörda USA:s president. Jag menar, det var bara helt otänkbart.
Så ja, det var ett hårt personligt slag.
Vi kan fråga oss, och vi kan undra: Hur ska vi gå vidare härifrån?
För er som har varit bedrövade efter mordet på JFK,
det är mänskligt att oroa sig för en kris.
Men förtvivlan är bara en tom mardröm om att det inte finns nån framtid.
Det här är en säsong full av hopp.
Om vi verkligen är religiösa kan vi aldrig förtvivla.
1964 kom med en lättnadens suck.
Lättnad över att året var slut då Kennedy mördades,
och att en nystart var möjlig.
För de flesta av oss gled ljuden från 1964 in genom ena örat och ut genom det andra.
Men ett ljud tycktes alltid vara med oss.
Det hängde över stadens gator om dagarna och drev in genom fönstren om kvällarna
tills själva luften tycktes genomsyrad av det.
De flesta amerikaner blev medvetna om denna till synes eviga melodi…
…i februari, då den passerade våra gränser på Kennedy International Airport.
SÖNDAGEN DEN 9 FEBRUARI 1964
Vår teater har varit full av reportrar och fotografer från hela landet,
och staden har väl aldrig bevittnat större uppståndelse
än den kring dessa ungdomar från Liverpool.
Mina damer och herrar, Beatles!
BEATLES SÅGS AV 75 % AV NEW YORK-TITTARNA
BEATLES DROG UPP SULLIVAN I TOPPEN
Det dröjde länge innan landet återfann en känsla av normalitet.
Det dröjde länge.
Inget minnestal…kan väl mer vältaligt
hedra president Kennedys minne…
DEN 2 JULI 1964
…än det tidigaste möjliga antagandet av lagen om medborgerliga rättigheter
som han så länge kämpade för.
Jag ser på allt som har hänt, rasmässigt…
…och socialt.
Antagandet av en mängd lagar om jämlikhet och alla desegregeringsåtgärder.
Och alla rättstvister och starka rörelser för att åstadkomma det liv vi lever idag.
Sen har vi det som hände med människorna som gjorde samma sak runt om i världen,
fast genom musiken.
Musik är en av livets främsta helande krafter.
Musiken verkar lugnande. Den är det internationella språket.
Den är barriärbrytaren.
Och den musikaliska makt som vi skulle komma att få
var en omöjlig barndomsdröm som slog in.
Direktören för Motown Record Corporation, mr Berry Gordy.
Hej, Berry.
Motown grundades då Berry producerade våra skivor och gav ut dem på andra bolag.
Och det var ingen som betalade oss.
Vi var nybörjare först, och det var tufft. Men det var det ju jämt.
Även efter att vi blev Motown.
I Detroit på den tiden
fanns det områden som Grosse Pointe, Bloomfield Hills, Dearborn och så vidare,
där man inte skulle vara som svart över huvud taget, punkt slut.
För att man är svart.
Om polisen tar en är det bäst att man jobbar för nån i området,
och att man har papper som bevisar det.
Så på vissa av mina tidiga skivomslag
använde jag inte svarta personer.
För jag ville inte att folk skulle döma boken efter omslaget.
Så vi började få brev från vita ungdomar i området:
"Vi lyssnar på er musik. Vi älskar er musik.
Men våra föräldrar vet inget.
För då skulle de tvinga oss att kasta bort skivorna."
För oss på Motown var The Ed Sullivan Show liksom slutmålet.
Ni bjuder på ett fint nummer.
Om det var ett populärt band blev de inbjudna av Ed Sullivan.
Det var amerikansk kultur.
Och om Motown kunde bli en del av det
skulle en dröm gå i uppfyllelse för mig.
SÖNDAGEN DEN 3 MAJ 1964
Med oss på scenen har vi en otrolig 13-årig sångstjärna från Detroit,
Stevie Wonder.
Lille Stevie Wonder, 13 år gammal,
som sjunger "Fingertips".
Det kändes verkligen alldeles underbart
att en liten blind svart grabb fick framträda i nationell tv.
Vårt första stora tv-genombrott.
Så ge honom en stor applåd.
Tack, mr Sullivan!
Nu vill jag att ni klappar händerna, stampar med fötterna,
hoppar upp och ner eller gör vad ni vill.
Han stod där uppe och spelade munspel och sjöng live till hela Amerika
med den vita studiopubliken som klappade i takt. Wow!
Min lille Wonder. Det var otroligt.
-Kom igen! Sjung med nu: "Yeah!" -Yeah!
-Sjung "yeah!" -Yeah!
-Sjung "Yeah!" -Yeah!
-Yeah!
Oh yeah!
Folk flockades till möjligheterna. Ed Sullivan Show var möjligheternas show.
Det var det som gjorde det så speciellt när han gillade oss.
Jag kände väl att om man sänder till offentligheten
är det minsta man kan göra i utbyte mot ett så stort privilegium
att försöka föra folk närmare varandra.
CBS presenterar det här programmet i färg!
Och nu, Ed Sullivan!
Motown-artisterna behandlades med största respekt av Ed,
men det var nåt extra speciellt mellan honom och The Supremes.
Kort innan The Supremes och Motown-soundet
kallades svart musik för "race music", och den spelades inte på radio.
Ni lyssnar i hela USA och Kanada, och det är toppen.
Och vi gjorde det okej.
Med Motown blev det okej att lyssna på vår musik.
Ge dem en stor applåd, The Supremes.
Att se henne för första gången, så glamourös och vacker,
förändrade verkligen mitt liv.
Ed älskade Motown. Han älskade The Supremes och The Temptations.
Här har vi dem!
Vi dyrkade alla de där artisterna.
Det var inte bara vår familj.
Hela kvarteret stannade upp och tittade.
Vi for söderut, och första gången var scenen i mitten
med vita här och svarta där. De tittade inte ens på varandra.
Men ett år senare såg vi vita pojkar med svarta flickvänner, och vice versa.
Alla dansade tillsammans och sjöng.
Alla hade roligt tillsammans, till den musiken.
Mina artister sågs i miljontals hem runt om i Amerika,
sida vid sida med tidens största vita popstjärnor.
Det har varit ett spännande decennium i den amerikanska musikhistorien.
Vad är soul?
Soulen är svår att beskriva. Det handlar om att alla gör sin egen grej.
Och du har verkligen gjort din grej i 22 år, här i din stora show, Ed.
Så…
-Och jag tycker att du har mycket soul. -Man tackar.
Ja.
-Hela världen tittade på Ed Sullivan. -Ja.
Och att vi skulle vara med i showen… Vi visste att det var där man skulle vara.
Vi hade just släppt vårt första album,
och då behövs en stor show för att verkligen nå ända fram.
Så vi repade och repade och repade.
THE JACKSON FIVE I ED SULLIVAN SHOW
Jag var en fanatisk perfektionist. Allt måste alltid bli helt perfekt.
Och jag ville att låten skulle låta exakt som på skivan.
Här har vi fem bröder från Gary i Indiana, i åldrarna tio till arton år.
Jag var så nervös, för jag kände: "Detta är vår chans. Vi måste vara bäst."
-Man blir så nervös… -Ja, fjärilar i magen.
Och det var upp till oss vad vi ville göra med den här möjligheten.
De är verkligen sensationella. Här är The Jackson 5.
Det blev vårt genombrott.
Den kvällen blev varenda unge i Amerika kär i The Jackson 5.
På måndagsmorgonen började telefonerna ringa
när klubbar i hela landet ville boka dem.
Lille Michael Jackson och hans bröder betraktades som ett verkligt fenomen.
Kom hit, hörni!
Jaha, stort grattis.
Den 7 juli börjar brödernas sommarturné på Madison Square Garden.
Ni kommer att ta landet med storm. Tack för att ni kom.
-Tack. -Tack ska ni ha.
Showen gjorde det jag ville att vår musik skulle lyckas med, att vara till för alla.
Den bröt ner alla barriärer.
Förenade människor.
-Hur länge tänker du fortsätta? -Jag vet inte. Vi pratade om det nyligen.
Det har varit en viktig del av våra liv och av mitt liv. En stor del av mitt liv.
Jag trivs otroligt bra.
Och jag gillar folket i nöjesbranschen. De är riktigt roliga typer.
När du sjöng så uttrycksfullt tänkte jag, och det gjorde säkert alla andra också,
att det som världen verkligen behöver är den kamratskap vi har i showbusiness.
-Jag håller med. -Visst?
Nåt som vi länge har vetat i showbusiness.
-Showbusiness har den. -Ja.
Och om världen kunde få den vore det fantastiskt.
-Ge henne en stor… -Tack.
Det är en sak att se på förvandlingen av USA
genom prismat av vad dr King bidrog med.
Det stora svarta upproret och medborgarrättsrörelsen.
Men den rörelsen hade aldrig kunnat upprätthålla sig själv
med den intensitet den faktiskt hade
om det inte vore för vissa subtila krafter.
Den subtila kraften var en händelse som Ed Sullivan.
Så Ed Sullivan kommer att fortsätta med sin show så länge han bara kan?
Nå, det är vad jag vill.
Men om sponsorerna och tv-bolaget kommer att hålla med, det vet jag inte.
Jag vet inte vad jag skulle göra om jag inte hade det att se fram emot.
Du har inget annat i livet som skulle fylla tomrummet?
Nej.
Jag vet inte vad jag skulle göra.
-Du skulle bli… -Helt vilsen.
När tittarsiffrorna började sjunka…
…sa jag till mig själv: "Nåja, det beror väl på vädret."
När vi sjönk till runt 37…
…visste jag att det inte var vädret.
Tusentals fredsdemonstranter marscherade mot Pentagon.
Men jag lovar handling.
Det första rymdäventyret för vuxna, torsdagar…
Tiden glider förbi så fort att man knappt hinner hämta andan.
Innan du går, Eddie…
-"Ge mig en…" -Ge mig en godnattpuss!
-Hej då! -Hej då, Eddie!
RIIIKTIGT STORT FARVÄL TILL ED SULLIVAN
Fenomenet som är vår show bevisar att mirakel fortfarande kan ske.
Ge dem båda en stor applåd.
Jag är som en helt vanlig snubbe…
…som träffade en kändis och ställer till med fest för sina vänner, och säger:
"Titta vem jag har bjudit in!"
Under lång tid dök alla upp på festerna.
-Här är vi. -Pearl, kom upp!
Jag har haft en lång, fin resa.
Jag kämpade för det jag trodde på, och jag har absolut inget att klaga på.
Tack så mycket, mina damer och herrar!
God kväll!
I 23 ÅR HANDPLOCKADE ED SULLIVAN VARJE ARTIST SOM VAR MED I HANS SHOW,
ÖVER 10 000 ARTISTER I HELA 1 100 AVSNITT.
ÅR 1971 LÄMNADE ED SULLIVAN SHOW ETERN.
TRE ÅR SENARE GICK ED BORT.
MED FRAMTRÄDANDEN AV
TILL MINNE AV SACHA JENKINS
Undertexter: Camilla Dunér