Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Всеки, отраснал в Охайо, иска да влезе в отбора на "Бъкай".
Университетът на Охайо е
самата победа.
Победата е в кръвта ни.
Спортният департамент в Охайския университет
има огромно значение.
Той е повод за гордост.
О-х! - А-й-о!
Винаги е бил
един от най-добре екипираните, спонсорирани
и успешни спортни департаменти
в цялата страна.
Охайо е еталон за колежанския спорт.
Ако си в "Бъкай" в Университета на Охайо, значи си супергерой.
Гордеех се, че съм в "Бъкай".
Това беше наистина голяма работа.
Бяхме спортисти от Охайския университет.
Това беше важното.
ЩУО беше в кръвта ни.
"Бъкай" е религия.
Ние се уповавахме на Щатския университет на Охайо.
Кълняхме се пред червеното и сивото.
Докато истината не излезе наяве.
ПУБЛИЧНАТА ТАЙНА НА УНИВЕРСИТЕТА В ОХАЙО
ЩАТСКИ УНИВЕРСИТЕТ НА ОХАЙО КЪЛАМБЪС, ОХАЙО
ТИШИНА! ЕФИР!
Щатският университет на Охайо е обвинен в прикриване на сексуален тормоз.
Университетът разследва бивш треньор на отбора по борба "Бъкай".
Става дума за д-р Ричард Страус.
Ексклузивно за зрителите на "Канал 4" един от пострадалите,
заради когото започва разследването, ще ни разкрие повече.
Когато през 2018 г. започнах да работя по този материал,
фокусът беше върху един спортист от университетския отбор по борба,
който обвинява лекаря на отбора в сексуален тормоз.
Първоначалната ми реакция беше на съмнение. "Истина ли е това?"
Обвиненията му обаче са наистина скандални -
че университетският лекар
е упражнявал сексуален тормоз върху него и други спортисти
и че това е продължавало десетки години.
Така и други започнаха да се оплакват.
Поредният възпитаник...
Още двама бивши борци от отбора на "Бъкай" със скандални...
Още няколко жертви на сексуален тормоз...
Изведнъж жертвите станаха изключително много.
Нови подробности около обвиненията в сексуален тормоз
срещу лекаря на отбора по борба в ЩУО.
Кой е обвиненият лекар?
Не можех да намеря никаква информация за него.
Трудно е да намериш снимка на въпросния д-р Ричард Страус.
Самият университет не държи снимки на въпросния човек.
Пълна загадка.
Странна работа.
Имах чувството, че това е умишлено,
което прави цялата работа още по-смущаваща.
ЩАТСКИ УНИВЕРСИТЕТ НА ОХАЙО
В семейството ни всички сме хора на "Бъкай".
Когато оставих сина си в общежитието на Щатския университет на Охайо,
той беше на 18 години и първи отлетя от семейното гнездо.
След това плаках.
Но се утеших, че сега е в добри ръце.
"Той е в Щатския университет на Охайо".
Всички тези мъже са били поверени в ръцете на университета.
Искам да разбера защо ги е сполетяло това.
Как университетът е допускал в средите си сексуален перверзник
цели 20 години.
Как се е случило това?
Когато скандалът доби гласност,
първата ми реакция беше, че не искам да се намесвам.
Това щеше да ме отведе по път, по който не исках да поемам.
Затова не му обърнах внимание.
Аз съм преподавател в държавно училище
и веднъж бяхме с останалите в учителската стая
и няколко колеги обсъждаха скандала.
Тогава
един от колегите - по-възрастен мъж, каза: "Не мога да повярвам.
"Ако бях на мястото на тези момчета,
"щях да му избия зъбите."
Само си помислих: "Дори не знаеш за какво говориш."
Но следващата ми мисъл беше,
че се налага да проговоря за това. "Започва се."
"ОХАЙО СТЕЙТ БЪКАЙ" 1988-1999 г.
Дан Ричи в отбора на "Бъкай".
Стой!
Хвани му крака, не гърба!
Започнах да тренирам борба, тъй като баща ми решил,
че това е спортът за мен, защото чрез него ще заякна
и ще вляза във форма.
Като малък бях хърбаво дете.
Но борбата ме привличаше.
И така пораснах покрай борбата.
Тя стана част от мен.
Беше страхотно.
Харесва ми, че на тепиха разчитам само на себе си.
Знаех, че ако работя като вол и след това спечеля,
ще е заради старанието ми.
И се постарах.
И спечелих.
В началото на сезона треньорът ми в гимназията показа ранглистата
и ми каза: "Ти си на първо място в целия щат."
Не можех да повярвам. "Как така?"
Просто невероятно.
Ричи идва от обикновено държавно училище
и заради това мнозина се съмняваха в уменията му.
Но печелеше през цялата година.
През целия сезон останах непобеден и така спечелих щатския шампионат.
Щатският шампион за 1988 г. e
щатският шампион с тегло 75 кг - Дан Ричи.
Дан Ричи!
Това ми спечели стипендия
за Охайския университет.
ЩАТСКИ УНИВЕРСИТЕТ НА ОХАЙО
Аз постъпих през 1988 г.
Населението на родния ми град беше 32 хиляди души.
Само в университета
имаше 50 хиляди души, така че беше огромна промяна за мен.
Но си мислех, че ако тренирам борба,
ще има мъже, с които да сме приятели.
На борбата се запознах със съквартиранта си Майк Шик
и веднага си допаднахме.
Когато се запознах с Дан,
имаше прическа в стил "Ванила Айс" -
линии по косата.
Викам си: "Сериозно ли това е съквартирантът ми?".
Но скоро след това станахме най-добри приятели.
И за двама ни борбата беше целият ни живот.
За мен борбата беше всичко.
Така е, откакто съм дете.
Давай, Майк!
Обичах да се състезавам.
Ако работим като отбор, ще стигнем до щатското първенство.
В осми клас победих 12-класник и се класирах за щатското първенство.
Бях първият осмокласник, който се класира за него.
В девети клас завърших втори на щатското първенство.
В десети клас се класирах трети.
Следващите две години го спечелих.
Шампионът с тегло от 68 кг е Майк Шик.
Университетите ми пишеха да ме убеждават да запиша при тях.
Дори ми писа
главният треньор по борба Ръс Хеликсън в Охайския университет.
Два пъти е бил на Олимпийски игри.
Той беше сред най-добрите треньори в страната.
Момчета,
тук съм като треньор по борба.
Но не виждам жар в очите ви.
Ръс започваше като треньор в Щатския университет
и обеща да произведе шампиони.
Това исках аз. Не исках оправдания.
Ако не станете добри борци,
поне ще се приберете във върхова форма.
Хеликсън дойде с асистента си Джим Джордан, който беше жива легенда.
Гледах го как спечели първата си титла в НКАА.
Следващата година спечели националната титла.
Невероятен борец.
Избрах Охайския университет именно заради Ръс Хеликсън и Джим Джордан.
И заради програмата им.
Те работеха на бързи обороти. Така исках и аз.
Отборът по борба
щеше да ми помогне да сбъдна мечтата си да стана национален шампион,
но и още повече.
Исках да стана олимпийски шампион.
Ръс Хеликсън е олимпиец и можеше да ми помогне.
А всички знаеха кой е Джим Джордан.
Истински звяр.
Религиозен, честен човек. Свестен пич.
Но можеше да те издуха като вейка.
Идеалният мъж.
След един оспорван мач Джим ми каза:
"Това беше страхотен двубой! Ще те допусна в отбора."
Радвах се, че ще съм в отбора.
Наистина се радвах.
В Щатския университет имаше огромен потенциал.
Първата ти мисъл са националните шампионати.
Да играем!
ЗАЛА "БРАУН"
Трябваше да минем на преглед преди началото на учебната година.
Бях минавал на такива бързи прегледи при личния лекар в гимназията.
За пет минути.
Тук беше различно.
Правеха групови прегледи,
разпределени по специалности.
На едно място ти взимат отливка за протектор за зъби.
На друго място ти измерват кръвното налягане.
На трето място проверяват рефлексите ти.
Най-накрая застанахме на опашка,
която се редеше пред някаква врата.
Опашката вървеше бавно.
ПРЕГЛЕДИ
По-възрастните казваха, че ще чакаме дълго на нея.
Казваха: "Теб докторът ще те хареса."
Засмиваха се под мустак, а аз не знаех какво имат предвид.
Дойде моят ред.
Влизаш в стаята
и виждаш доктора.
Имаше бяла коса.
Можеше да се отпуснеш пред него, защото имаше вид на свестен пич.
Представяха ни
д-р Страус като някакъв велик лекар
по спортна медицина в Щатския университет.
Д-р Ричард Страус е специалист
по вътрешни болести и спортна медицина, но е и редактор на медицинския журнал
"Спортна медицина".
Това беше самият д-р Ричард Страус от Щатския университет на Охайо.
Даже носеше и табелка с името си.
Провери ни цялото тяло.
Провери ни кожата, защото ако имаш проблеми с нея,
може да заразиш някого на тепиха.
Провери подмишниците ни и основните ни показатели.
И ми каза да изгася лампите.
Седна на една табуретка
и започна да ме удря по колената,
за да ги спусна.
Но е тъмно като в рог. Не се вижда нищо.
Поглеждам към него и виждам, че държи медицинско фенерче.
Аз съм прав,
а той е захапал фенерчето
и очите му са на нивото на чатала ми, а аз виждам само главата му.
Беше много неловко.
И тогава той те хваща за пениса.
И започва да го движи наляво-надясно.
Бях втрещен.
През цялото време стоиш прав и се опитваш
да се въздържиш да не получиш ерекция, ако трябва да съм честен.
Точно това ти минава през главата.
Това не е въпрос на объркана сексуалност.
А ако те видеше, че го гледаш, казваше: "Трябва да прегледам всичко."
Когато излизахме от кабинета,
всички се шегувахме със случилото се, защото не осъзнавахме какво е станало.
Излязох с объркано изражение на лицето. "Какво се случи току-що? Не разбирам."
Всички ти се подиграват.
Беше смущаващо, но го приех.
Но това не е тема на разговор,
която ще водим свободно.
Искам да направите обиколка от една миля. Запомнете си времето.
За треньорите всичко беше нормално.
Не обръщаха внимание на това. Важни бяха тренировките.
Старт!
Израснах в консервативно семейство. Учеха ме да следвам правилата.
Треньорът ти казва какво да правиш, а твоя работа е да слушаш.
Не знаех какво се случи. Работата ми беше да съм борец.
О-х! - А-й-о!
С течение на сезона
Ръс и Джими направо ни спукваха от тренировки.
Ключът към успеха е в три неща.
Днес ще се съсредоточим върху аза.
Започнах като посредствен борец, а те ме превърнаха в добър борец.
Кариерата ми беше страхотна. Печелех всяко състезание.
Страхотен рол на Шик!
Той запази позицията си и сега ще се опита да направи туш. Готово!
И повечето от съотборниците ми бяха страхотни.
Шампион е първокурсникът от Щатския университет на Охайо.
Ядосваше ли ме д-р Страус?
Да, но бях останал с впечатлението, че гневът е
основна движеща сила в спорта и ми помагаше да печеля.
Знаех, че гневът е нужен.
И аз като всички останали, щом стъпех на тепиха,
телом и духом бях само там.
Нямаше тревоги за оценки, нямаше тревоги за момичета,
нямаше тревоги за д-р Страус, нямаше никакви други тревоги.
Ричи има 21 победи, девет загуби и две равенства.
Впечатляващи резултати за първокурсник.
Не мислех за него.
Изолирах мисълта за д-р Страус от съзнанието си.
И това известно време работеше добре.
Но ставаше все по-зле и по-зле.
Д-р Страус беше лекарят на отбора и точка.
Ако сме болни, отиваме при него.
Ако имаме нужда от някакво лекарство, отиваме при него.
Ако получим травма, отиваме при него.
И всеки път
той извършваше подробен преглед на цялото тяло,
който винаги включваше преглед на половите органи.
И той никога не си слагаше ръкавици.
Винаги пипаше с голи ръце.
С едната ръка ти хваща тестисите.
Мога да го сравня
с онези топки, които стискаш при стрес.
В това време питаше как се справям в университета,
дали си имам гадже,
дали имам полови контакти.
Не беше само в самото хващане.
Толкова си приближаваше лицето, че усещах дъха му по оная си работа.
Знаех, че тук има нещо нередно,
но бях наивен студент.
А и колежанската борба не е най-лекият спорт.
Учат ни да се справяме с трудностите с рогата напред.
И затова не ми дойде на ум да се оплача.
Но постоянно ми се налагаше да ходя на лекар.
Към края картонът ми беше няколко сантиметра дебел.
Стотици прегледи.
Получавах травма при всеки мач.
Борбата е груб спорт.
Това са пехливански борби с правила.
Постоянно получаваш травми.
Помня как си разтегнах сухожилието.
Д-р Страус вдигна рентгеновите снимки,
за да ги разчете, но след това ми каза да се изправя и да се съблека гол.
Взе табуретката, приближи се и извърши същия преглед на половите органи,
защото трябвало да се увери, че се възстановявам
и че лимфните ми възли не са уголемени.
Казваше: "Ти си като породист кон.
"Можеш да тичаш, ако съм сигурен, че си здрав."
Не съм гледал на себе си като някаква жертва.
Разсъждавах с манталитета на спортист, че ако имам проблем, го решавам.
А ние, като спортисти, решавахме този конкретен проблем
със смях.
Това беше повод за шеги.
Постоянно се шегувахме с това.
Ако някой каже, че трябва да отиде на лекар, му казвахме:
"Пази си яйцата."
Имаше прякори.
Наричахме д-р Страус "д-р Желирани ръце" или "Желирани пръсти".
Някой го нарече "д-р Палавото момченце",
но често просто се питахме: "Какво му има на този?".
Това беше малката, мръсна тайна, която всички укривахме,
но живеехме с нея, защото бяхме в "Бъкай".
Няма по-мъжествена обстановка от тази на борците от Средния Запад.
В цялата тази история е намесен мачизмът.
ТЛЪСТИ ПАЧКИ
Писал съм няколко статии за Университета в "Спортс Илюстрейтид".
Отборът "Бъкай" е идентичност за милиони хора.
А в основата й е суровостта на мъжа от Средния Запад.
Това означава да се държиш като воин.
Означава да бъдеш неуязвим и да доминираш останалите.
Ако си мъж, това важи с пълна сила.
Всякакви различни идеи от тези се отричат с възмущение.
Виждам ви как мрънкате.
Виждам на лицата ви изражението на лигльовци,
на които са им взели любимата играчка.
Момчета, това е суров спорт. Това е суров спорт!
Ако не искате да сте част от него, си бийте шута!
Погледнете на д-р Страус през тази призма.
Какво става, когато някой доминира над теб? Ако си на тепиха,
това означава, че губиш двубоя.
Но ако този някой е по-слаб от теб?
В спорта щяхте да сте в различна категория.
Но що за мъж си, ако позволяваш това?
А какво ще направиш, ако си жертва на сексуален тормоз?
Наистина ли ще говориш за това?
Ще си го признаеш ли?
Дори да си признаеш, останалите мъже около теб
ще те чуят ли?
Майка ми веднъж ми го каза.
Попита ме дали съм разкрил на Ръс или Джим това, което й разказах.
Как да им разкрия нещо, което вече са знаели?
Треньорите знаеха.
Няколко момчета се оплакаха на Джим Джордан.
Един от борците пита:
"Защо се налага тоя постоянно да ни бара топките и патката?".
Джим отговори:
"Ако го беше направил с мен, щях да му скърша врата като солета."
Значи е знаел.
И Ръс е знаел.
Неприемливо е това, което д-р Страус
вероятно е вършел по време на прегледи или лечения на спортистите,
които са имали травми.
Но никога не съм получавал оплаквания от него.
Усетих, че той се държи една идея по-инвазивно.
Разбирате... Винаги пипаше момчетата, когато ги мерехме.
Постоянно ги хващаше, за да ги обърне.
Хващаше ги за ханша, за да ги обърне.
Винаги ги докосваше, когато проверяваше кожата им.
Веднъж го предупредих, че пипа твърде много,
но той каза, че така се прави.
Казах му, че това притеснява някои. Спортистите са чувствителни хора.
Той не ми обърна внимание.
Казал му го е веднъж и нищо след това не се променя.
По онова време не беше прието мъжете да говорят за чувствата си.
На треньорите вероятно също им е било неудобно,
така че са избягвали темата.
В университета Ръс Хеликсън ти е като доведен баща.
Ако за него това не е сериозна работа, значи и за теб не е.
МЛЪКНИ И ТРЕНИРАЙ
Някои момчета жънеха успехи въпреки това.
Но тази среда не произведе от мен шампион.
За мен беше вътрешен проблем,
че не мога да постигам успехите, на които знаех, че съм способен.
Така че за мен беше изключително срамно,
че не съм достатъчно корав да се справя.
След като чуят тези истории,
много хора казват,
че на наше място са щели да го спукат от бой.
"Как така те е докосвал?"
"Защо не го удари?"
Страус никога не е имал медицинска сестра,
а на прегледите ни винаги бяхме само двамата.
Винаги. Така че е твоята дума срещу неговата.
Сигурно бих могъл да го ударя зад врата, но какво щях да постигна с това?
Представете си как излизам, а в кабинета белият дядка е в нокаут.
Само да кажа,
че той работеше в университета от 1979 г.
Какво мога да направя?
Ще ме изключат от университета.
Той щеше да запази работата си и да продължи,
а аз щях да остана без стипендия.
Можехме да загубим толкова много.
Не бях богат. Не бях от богато семейство.
Така че най-важно беше да запазя стипендията си.
Бяхме безсилни.
А единствената ми цел тогава беше да стана национален шампион,
така че нямах никакво намерение да разбутвам гнездото с осите.
А и трябва да си призная, че това, което ми правеше той,
тогава дори не възприемах като нередно.
Не знаех.
Той е лекар, завършил в "Харвард". Дипломата му виси на стената.
Бил е в Университета на Пенсилвания, в Чикаго, дори в армията.
Имаше публикации в медицински журнали.
Каквото и да кажеш, знаеше как бързо да ти отговори.
А ти си 19-годишно хлапе.
Освен това,
той е в изключително силна позиция,
защото ако не преминат медицинските прегледи при него,
не могат да се състезават.
Цялата власт е била у него. Цялата власт.
Нищо не направиха.
Затова д-р Страус стана още по-дързък.
Идваше при нас.
Повечето от нас се тревожехме да не напълнеем и ходехме на сауна,
а той стоеше вътре с нас по 20-25 минути.
А д-р Страус беше с нас постоянно.
След това идваше да се къпе с нас.
И стоеше обърнат към нас.
Представете си, че микрофонът е главата на душа,
така че стоите към него.
Той заставаше така.
Заставаше по такъв начин, че да ни наблюдава.
Влизаше първи и излизаше последен.
Излизаше от душа.
И ако видеше няколко момчета да влизат под душовете,
той казваше: "Забравих да се измия добре, отивам пак."
И се връщаше под душа.
Ръс дори му позволи да има шкафче в съблекалнята ни.
Така че Страус постоянно беше там, за да гледа момчетата
как се събличат, сушат и обличат.
Нямаше нужда да се къпе. Не ходеше да тича или да тренира.
Взимаше по няколко душа на ден
с момчетата от отборите.
Беше толкова очевидно.
Възбуждаше се, докато ни гледаше.
Това... Как да ви кажа... Не искам да...
Не искам да си спомням това. Въобще не е приятен спомен.
Казах му: "Притесняваш момчетата, когато се къпеш с тях."
А той ми каза: "Ти постоянно се къпеш с тях."
"Не и един час", отвърнах аз.
Беше ясно, че д-р Страус
обичаше да стои в банята със спортистите.
Често се къпеше.
Започва интересен двубой.
Реферът днес е Фред Фийни.
Фийни един от най-уважаваните рефери в Къламбъс.
Има доста опит под пояса.
Какъв двубой!
Веднъж имаше един мач. След края се подписваш и си тръгваш.
Не оставаш още, за да се поздравяваш с хората.
Няма смисъл да оставаш при ядосани от загубата хора.
Затова се махаш.
Та, аз излизам от залата.
Отиваш да се изкъпеш и си тръгваш. Проста работа.
Докато се къпя, влиза д-р Страус.
Познавах д-р Страус от университета. Познавах го от години.
"Как сте, докторе?", питам аз.
"Добре. Добър мач." Говорим си общи неща.
И той започва да се съблича точно до мен.
Имаше изключително много място, където да отиде, за да се преоблече.
Питам го: "Докторе, какво правиш?".
А той вика: "Довечера ще излизам, така че искам да се изкъпя."
Хубаво.
Събличам се,
увивам си хавлия около кръста и отивам до душа.
А след няколко секунди под душовете влиза д-р Страус.
Имаше много свободни душове, но застана до мен.
Аз съм тук, а той е буквално до мен.
Добре...
След малко поглеждам
и виждам, че той не се къпе.
Вместо това мастурбира. Седи до мен и мастурбира.
"Какво правиш, бе?"
А той вика: "Фред, просто се мия."
"Странен начин да се къпеш, а?"
Обърнах се на една страна, за да не го гледам
и след секунди усетих ръката му на задника ми.
И...
Не мога да ви обясня защо мозъкът ми напълно блокира
и блокира толкова тежко, че дори не реагирах.
В този момент трябваше да го приспя с един удар.
Но не го направих.
Излязох от душовете, отидох до шкафчето и започнах да се обличам.
Страус излиза от душовете с хавлия около кръста.
Отдалеч си личи, че има ерекция.
"Какво правиш, бе?", питам аз.
А той вика: "Ами просто имаш хубаво дупе.
"Пенисът ти е прекрасен. Трябва да се гордееш с тях."
Цялата ситуация беше толкова неприятна и неловка,
че само се облякох и не казах нищо.
Излизам и в края на коридора
виждам Ръс Хеликсън и Джим Джордан.
Казах им:
"Д-р Страус мастурбираше до мен под душа."
И двамата ме погледнаха.
Джим Джордан ме погледна в очите и каза:
"Страус си е Страус. Знаеш какъв е."
И Ръс се съгласи.
Докато излизах,
усетих как осмислям думите им и започвам да потискам спомена
в съзнанието си.
Не можех да живея с тази мисъл. И затова я отхвърлих.
Така ще разберете, че това не се случваше само с борците.
Залата на гимнастиците беше в "Ларкинс Хол",
където беше и нашата зала по борба.
Той имаше шкафче и в тяхната съблекалня.
Имаше шкафче при фехтовачите. Имаше шкафче и при футболистите.
Чух, че имал шкафче дори при плувците.
Говорим за петнадесетина спорта. Направо не е за вярване.
Той беше навсякъде.
Най-канадският спорт
е хокеят на лед.
Ако си канадец, ставаш хокеист. Това беше мечтата на всяко момче.
Отивах в залата рано сутрин. Казваха, че съм бил "леден плъх".
Обичах хокея.
През 1985 г. успях да спечеля националния младежки шампионат.
Много университети ме търсеха.
Поканиха ме в Северна Дакота - имат силен отбор.
Но Охайо беше по-добрият избор.
Можех да започна да тренирам веднага.
Целта ми беше
да тренирам четири години в Охайо и след това да стана професионалист.
Университетът ми предложи стипендия, което беше невероятно.
Абсолютно всичко се случваше точно както исках аз.
Радвах се.
Десет дена, след като пристигнах в университета,
се сблъсках с д-р Страус.
Отидохме да ни направят медицинските прегледи.
Той се държеше любезно
и питаше откъде сме, приветства ни с добре дошли.
Попита: "Правили ли са ти преглед?". Аз казах: "Доколкото си спомням, не."
"Преглеждали ли са те за херния?". Аз казах, че не са.
И тогава каза: "Свали си гащите."
Тогава не знаех как преглеждат за херния.
Даже не осъзнавах, че не знам.
Спомням си как на излизане си мислех, че този преглед беше адски странен.
Опитах се да го забравя.
И след това някой ти казва: "Явно си много надарен в гащите"
или нещо от сорта, защото съм се задържал дълго в кабинета.
"Браво на теб."
А ти си казваш: "Не знам какво значи това, но добре..."
И си тръгнах.
Трябваше да питам дали това е нормално, защо прегледът протича така.
Но имах доверие на д-р Страус, защото работата му беше да ни лекува.
За това го бяха наели.
Радваш се, че си приет в университета и играеш спорта, който обожаваш.
Това е мястото, на което искаш да бъдеш.
Няколко пъти ходих при него
и всеки път ме преглеждаше за херния.
Веднъж шайбата ме удари много силно в крака.
А той веднага ми каза да свалям гащите.
И ме прегледа за херния.
А аз си помислих:
"Боли ме кракът. Кракът ме боли."
Но той беше лекарят.
Щом никой не се оплакваше, явно беше нормално.
Но това наистина ми се отрази.
След коледните празници
отидох при треньора, за да му кажа, че нещо в лекаря ме притеснява.
Че е някак си... различен.
Опитах се да обясня.
И той каза: "Не се тревожи за лекаря, а за това как играеш."
ШАРЛОТ РЕМЕНИК треньор по фехтовка, 1978-1999 г.
Майка ми беше единствената жена треньор в целия университет на Охайо.
Беше треньор по фехтовка за мъже и за жени.
Малко след като майка ми
пое мъжкия отбор,
започна да чува оплаквания от мъжете,
че има нещо странно в д-р Страус.
Че ги зяпал, докато се къпят,
и че се навъртал около тях повече, отколкото е нормално.
Спомням си ясно един конкретен случай.
Приятелят ми тъкмо свършваше с тренировката си,
но си поряза ухото.
Майка ми му каза да отиде в стаята на треньорите,
за да види как да му помогнат.
Отидох с него и заварихме д-р Страус.
Видя приятеля ми и му каза: "Да, влизай."
И хлопна вратата.
ЛЕКАРСКИ КАБИНЕТ
Веднага след прегледа приятелят ми каза:
"Отидох с разкървавено ухо,
"но д-р Страус първо ми каза да си сваля гащите."
Разказа на майка ми за прегледа.
А тя отиде при шефа си, за да обсъдят проблема.
ОФИС НА ДЕПАРТАМЕНТА ПО СПОРТ В ЩАТСКИЯ УНИВЕРСИТЕТ НА ОХАЙО
Тя каза:
"Притеснявам се, че този човек се държи неуместно."
Очевидно не знаеше цялата истина.
Но знаеше, че е неуместно лекарят да се къпе със спортистите.
Знаеше, че е неуместно да ги опипва по чатала, без да имат оплаквания там.
Затова тя се оплака официално от него.
АДМИНИСТРАЦИЯ
Те казаха, че било дума срещу дума.
Искаха доказателства, за да предприемат действия.
Тя отиде при мъжете спортисти и им каза:
"Трябва някой да се престраши и да сподели за случващото се.
"Готова съм да дойда с вас и да ви подкрепя както мога."
Но желаещи нямаше.
Затова майка ми сама се оплака на директорите от д-р Страус.
Тя редовно ходеше при директорите,
защото й бяха началници.
И с течение на няколко години се оплакваше от д-р Страус,
защото всяка година постъпваха нови фехтовачи.
Това не беше единичен случай, а системен проблем.
И никой не го решаваше.
От кога до кога бяхте директор на "Спортна медицина"?
От 1990 до 2004 г. - Добре.
Ролята ви включваше ли надзор над служителите ви?
Да.
Отговаряли ли сте за надзора над Ричард Страус?
Да.
През 2019 г. в делото срещу университета,
заведено от жертвите на д-р Страус, са разпитани бивши служители.
Д-р Джон Ломбардо е началник на Страус
в спортния департамент между 1993 и 1995 г.
Работата ви включва ли да опазвате студентите от сексуален тормоз?
Да.
Треньорката по фехтовка разполага със свидетелства,
които предоставя на началниците си
няколко пъти и при няколко администрации.
Ще ви покажа писмо, написано от вас с дата 7 ноември 1994 г.
И какво прави университетът? Същото като Джон Ломбардо през 1994 г.
Първото изречение:
"Проведох разследване по сигнала на треньорката по фехтовка
"Шарлот Ременик по отношение на медицинската грижа за спортистите.
"След разговора ни разбрах, че се осланя на слухове,
"които се разнасят от десет години без основание."
Тя отвръща с аргумента,
че причината да разполага единствено със слухове и мълви
се корени в некадърността на Ломбардо или в нещо по-лошо.
Говорили ли сте с фехтовач от Университета
за предполагаемия тормоз от страна на д-р Страус?
Не.
По онова време хората нямаха телефони с камери.
Университетът не е обърнал внимание
на множеството оплаквания преди това.
Майка ми преразказваше какво е чула.
Единственият отговор беше: "Предоставете доказателства."
Знаете ли някой от университета да е говорил със студентите по въпроса?
Доколкото знам, не.
Слухове и намеци. Да, какво друго?
Трябва да се осланяш на слухове, щом не си документирал нищо.
Питали ли сте някого от инструкторите за оплаквания от д-р Страус?
Доколкото помня, не.
Питали ли сте някого от треньорите за оплаквания от д-р Страус?
Доколкото помня, не.
Университетът не му обръща внимание.
Но се вдига достатъчно шум и д-р Страус решава
да напусне отбора по фехтовка. Има и други отбори.
Д-р Страус предлага друг лекар да заеме длъжността му
на главен лекар на отбора по фехтовка.
Не знам дали тя е настоявала за това,
но преди д-р Страус да напусне отбора,
мина изключително много време - над десет години.
Шарлот Ременик е вълкът-единак, който надава глас срещу Страус.
Дори след като университетска треньорка
отказва да допусне Страус до своите спортисти,
никой не го спира да отиде в други отбори.
Помислете. Треньорката по фехтовка
е чула притеснителни неща от спортистите си.
Не е влизала в съблекалните, но чутото я смущава толкова много,
че отива при шефовете си.
При това положение как това продължава? Защо никой не надава глас?
Може би е заради победите на университетските отбори.
Каква победа само!
Рандълман носи титлата за Щатския университет!
Рекс Холман.
Никой не иска да развали вкуса на победата със скандал.
Но за тези 20 години не всички отбори жънат успехи.
И все пак всички мълчат. Нещата обаче почват да се изясняват.
Освен че е спортен лекар, Ричард Страус
е пионер в употребата на стероиди.
УПОТРЕБА НА АНАБОЛНИ СТЕРОИДИ
Публикувал е поредица
от статии за анаболните стероиди.
СТРАНИЧНИ ЕФЕКТИ
През 80-те години тепърва научавахме за ефекта на стероидите,
както и на какво са способни тези препарати,
но Ричард Страус е експерт.
Според един футболист да играеш срещу противници на стероиди
е все едно да им дадеш преднина от три метра за бягане на сто метра.
Заради това стероидите потикват мнозина
да играят руска рулетка с възможно опасен препарат.
Ще говорим със спортен лекар, който има проучвания по въпроса.
Въпросът около анаболните стероиди не е важен за мнозинството от хората,
защото повечето не знаят нищо за тях.
От няколко различни източници знам, че са взимали анаболи от д-р Страус.
Няколко източници ми казаха, че е пласирал стероиди.
Говорих с един бивш треньор.
Работата му е включвала да дава стероиди на спортистите.
Тогава хората започнаха да схващат,
че могат да измамят системата.
Страус беше експертът в това.
Имаше малък кабинет, в който правеше прегледи.
И там имаше заключен шкаф за лекарства.
Само той имаше ключ за него. Там държеше анаболните стероиди.
Страус разбираше как да се излъже проверката за стероиди.
Водеха ни при него, уж за да ни поставя инжекции с витамин В-12.
Били са ми В-12 и преди,
но този път имаше нещо различно.
Правеха го преди големите шампионати.
Помня как ни удариха доста голяма доза.
Казваха, че било В-12, но не им вярвах.
Мисля, че ни биеха тестостерон.
Накара ли те да се чувстваш различно? - Беше приятно.
Беше адски приятно.
Усещах прилив на енергия и възстановяването беше много бързо.
Не мисля, че В-12 има подобен ефект.
Имаше един флакон, на който пишеше "Само за употреба върху животни".
Наричахме го "животинския сок".
Д-р Страус ли го инжектираше? - Да.
Не знам...
Доста хора в края на 80-те и началото на 90-те жънеха успехи.
Ричард Страус е в достатъчно силна позиция,
но сега има още уличаваща информация.
Ако някой се оплаче от тормоз,
Страус може да каже, че истинската причина е в анаболите
и този студент ще се сбогува със стипендията си.
Поставете се на мястото на треньора или на директора на департамента,
който знае, че лекарят ви бие стероиди на спортистите ви.
На тяхно място ще се обърнете ли
срещу въпросния спортен лекар, ако може да извади кирливите ви ризи?
Трябва де се запитаме кой си е казал: "По-добре е да си мълчим,
"защото ако разкараме този човек и той си отвори устата,
"ще стане страшно."
Но стероидите са само част от проблема тук.
Не те са единствената причина всички да си мълчат.
И тогава, но и до голяма степен сега, хората не могат да разберат
как е можело да се случи това.
Как така тези момчета - спортисти на по 20 години,
е можело да станат жертви на сексуален тормоз?
Отново се връщаме към срама.
Не обичаме да гледаме на мъжете като на жертви в такава ситуация
и това им вреди
не само заради мнението на околните за тях,
но и заради собственото им мнение за самите себе си.
Ричард Страус използва това в своя полза.
Страус не е посягал на всички.
Имал е начин да надушва онези младежи,
които са били предимно от дълбоката провинция
и които в училище постоянно са тренирали даден спорт,
нямали са сексуален опит.
Наивни момчета.
Много от тях са били първи в семейството си приети в колеж,
така че изцяло са зависели от стипендията за спорт.
Страус е знаел как да надуши именно тези момчета.
И така се е възползвал от тях.
Винаги се държеше любезно и отправяше комплименти.
Беше умел манипулатор,
така че да не разбереш какво се опитва да направи.
Ти си на 18, 19 или 20 години.
Не си чувал за сексуални посегателства.
Не си чувал за "грууминг".
Със сигурност не си чувал за грууминг. За мен беше новост.
А той упражняваше сексуален тормоз и грууминг.
Успяваше да те спечели на своя страна. Преструваше се на твой приятел.
Снимаше някои момчета.
Даваше ти визитка и казваше, че може да ти осигури кариера на модел.
Често пъти ходеше с фотоапарат.
Беше снимал Джим Джордан за книгата на Ръс Хеликсън.
"Докторът е фотограф?"
Даже казваха, че бил много добър.
Правил добри чернобели снимки.
Чухме, че снимал един борец,
който по-късно подписал договор с агенция за модели.
Станал успешен модел и изкарал добри пари.
Страшна работа!
Звучи добре.
През лятото се опитах да вляза в бизнеса на моделите,
за да припечеля малко пари.
И тогава д-р Страус ми каза,
че ако имам нужда от снимки, ще ми помогне, защото бил фотограф.
Аз бях беден студент.
Попитах го колко ще ми струва, но той каза, че ще е безплатно.
Правел го за удоволствие.
И отидох в дома му.
Той...
В една от стаите имаше фотографско студио.
Каза ми: "Хайде да те снимам гол до кръста."
Свалих си фланелката и той засне няколко снимки.
След това започна да ме пипа.
Започна да сваля гащите ми,
но аз му казах: "Не, не искам да правя това."
Той извади негативите
и предложи да разгледаме какво е заснел.
Така се върнахме към снимките...
Като се сетя за това, се чудя защо се поставих в тази ситуация.
Защо съм го направил?
Знаех що за човек е. Защо се поставих в това положение?
Мислех си: "Сам ли съм си виновен за всичко това?
"Защо въобще се поставих в подобно положение?".
Но го направих.
Доста пъти чувах за себе си, че съм любимецът на д-р Страус.
"Ти си му любимец."
И някак си се д-р Страус винаги беше около мен.
Така че, да.
Леле!
Натисни го, Дан!
Винаги беше там.
Излизахме от пързалката и го виждахме.
И разбира се, ако нещо ти се случи, той те преглежда.
Нямаш друг избор.
Щом си спортист, можеш да изолираш всички останали мисли.
На пързалката имаш една задача.
Но аз не успях.
Не успявах да си събера мислите.
Отиваш на тренировка, а мислите ти са другаде.
Правех упражненията и...
не можех да си спомня следващото упражнение.
Бях много объркан.
Допреди това имах една цел. Бях като машина,
но колелата й паднаха.
Още един бой, в който участва Ал Новаковски.
Нямаше с кого да говоря.
Не знаех, че това не се случва само на мен.
И така започна да става все по-зле.
Не бях същия човек.
Помня как една неделя сутрин
се успах.
А тренировка не се пропуска.
А като пристигнах, си мислех колко съм сгазил лука.
Отидох в кабинета на треньора и му казах, че много съжалявам.
Все пак... А той ми каза: "Изключвам те."
"Как така ме изключвате?", питам аз. А той каза: "Ти си като рак за отбора."
Все едно душата ми напусна тялото.
Това беше краят на мечтата.
Светът ми се преобърна.
Не знаех какво да отговоря.
Изправих се и...
Излязох от залата и оттогава не съм се връщал.
Спомням си как веднъж на тренировка си изкълчих рамото.
Ръс ме изпрати при д-р Страус.
Хайде пак... Добре.
Стоях в кабинета,
както майка ме е родила.
Той направи същото.
Започна да ми пипа тестисите.
Да ми придърпва пениса.
Правеше го ритмично.
Аз стоях напрегнат. Гледах в тавана и само си мислех:
"Дано свърши по-бързо!".
Той продължи, аз само гледах темето му.
Той беше съвсем близо до мен. Докато правеше това, се приближаваше.
А аз започнах да се отдръпвам.
Дръпнах се,
а той също се отдръпна и каза да се обличам.
Облякох се, не му казах нищо и излязох.
Не отидох на тренировки.
Потънах за няколко седмици.
След това отидох в кабинета на Ръс
и му казах: "Не мога повече така. Напускам".
А той ми отвърна: "Добре. Ако искаш да се върнеш,
"винаги си добре дошъл, но твоя воля." Само това ми каза.
След три години
разговорът ни се ограничи в няколко изречения.
Тогава за последно бях в този отбор.
Отказах се от борбата в Щатския университет на Охайо
и трябваше да го напусна, защото загубих стипендията си.
Щатският шампион - Дан Ричи!
Баща ми се ядоса.
"Остана ти година и половина. Защо точно сега?"
Не можех да му кажа причината.
Не знаех как.
Не бях способен
да се изправя пред баща си и да му кажа: "Татко,
"случи се...
"Случи се нещо.
"И не мога да го преживея."
Мисля си,
че понеже не му казах истината,
отношенията с баща ми не бяха...
Оттогава отношенията ни се промениха.
Каза ли на родителите си?
Дали им казах, че ми свалиха стипендията?
Не. Не, не...
Какво щяха ме питат след това?
Защо са ме изгонили от отбора.
И какво? Да кажа на родителите си, които са...
Не... Не казах на родителите си, че са ме изключили от отбора.
Не им казах, че съм загубил стипендията.
На някои хора казах, че вече не играя,
защото не съм достатъчно добър.
Някои хора ме питаха: "Как така?".
Това се чудеха някои познати,
особено треньорите от гимназията.
"Как така не си достатъчно добър?" Аз просто избягвах да отговоря.
В себе си приех тази лъжа за истина.
Започнах да се обръщам към чашката и ме хвана депресията.
А в това време д-р Страус върви напред и нагоре.
Представете си, че имате човек, към когото има оплаквания
от десетки години. И какво прави университетът?
СТУДЕНТСКИ ЗДРАВЕН ЦЕНТЪР "ДЖОН УИЛИС"
Университетът го повишава.
Става главен лекар в медицинския център.
Как е възможно? Всички са знаели за него.
Лекарят многократно се къпе със спортистите, но е повишен?
Странно е университетът да постъпи по този начин.
И д-р Страус продължава да прави същото като в последните десетилетия -
да оказва сексуален тормоз върху студенти
под претекста, че им извършва медицинска процедура.
На гърдите ми се появи бучка и отидох да ми я проверят.
Видях, че в университета има медицински център и отидох там.
Казаха ми, че ме пращат при д-р Страус.
Лекарят влезе.
Дребен мъж.
Изглеждаше любезен.
Започна да ми задава въпроси какво се е случило
и защо съм при него.
После започна да ми задава странни въпроси
дали съм гей и подобни неуместни неща.
Беше много странно.
Накара ме да се съблека чисто гол,
което също доста ме смути.
Но той е лекар, а аз бях студентче.
Знаех само, че трябва да правя каквото ми каже.
А той започна да преглежда половите ми органи.
Не помня да е използвал ръкавици.
Спомням си дъха му.
Спомням си как усещах дъха му върху гениталиите си.
След това ме пита дали искам да спя с повече от един човек.
Започна да ми става много неудобно, защото разбирах, че тук има нещо.
Беше поставил ръка на гърдите ми и ме масажираше,
а след това започна ритмично да ме натиска с таз.
Личеше си, че има ерекция.
Не знаех как да постъпя.
Опитах се да се измъкна по най-добрия възможен начин.
И си тръгнах.
Спомням си, че бях ядосан.
На следващия ден звъннах на началника на "Студентски услуги" Тед Грейс.
Каза ми, че ако искам,
може да поговорим за това и да го обсъдим със Страус.
Според мен е важно, че първият, разгласил проблема, не е спортист.
За Стив Снайдър-Хил Страус не е силна фигура,
защото не зависи от стипендия и няма да му се смеят в съблекалнята.
Той е в силната позиция.
Вдигнете дясната си ръка.
Заклевате ли се да кажете истината, само истината
и нищо друго, освен истината? - Да.
Добро утро, д-р Грейс. Казвам се Илан Мазел.
През 2019 г. в делото срещу д-р Страус
показания дава д-р Тед Грейс - началникът на д-р Страус.
Фирмата ми се занимава с дела срещу силни ответници.
Градската управа, щатската управа, правителството,
големи компании, важни и влиятелни хора,
пред които никога не спестяваме истината.
Като завеждащ Здравната служба били ли сте началник на Страус?
Да.
Бих казал, че д-р Грейс е
единственият човек в университета,
който е направил нещо относно д-р Страус.
Тъжното е, че това е самата истина.
Той е единственият, който за 20 години предприема действия срещу д-р Страус.
Това започва чак през 1995 г.
Били сте на среща с г-н Снайдер-Хил и д-р Страус, нали така?
Да.
На срещата беше д-р Страус.
Той се държа любезно.
Но когато казах как съм усещал еректиралия му пенис,
той удари силно по масата и изкрещя: "Опитваш се да ме очерниш!".
Вцепених се. Все пак бях хлапе.
Погледнах лекарите в стаята, защото не знаех как да реагирам на това.
И те не знаеха, защото бяха шокирани.
Започваш да се съмняваш в себе си.
"Може би е имал портмоне в джоба.
"Може да съм се объркал някак."
След това много се смутих и просто излязох. Напуснах стаята.
Тед Грейс ми звънна да ме попита как да оправим ситуацията.
Казах му: "Ще ви повярвам, че съм се объркал, ако ме уверите,
"че се е случило само с мен."
И той каза: "Ти си единственият."
Аз му отвърнах, че в такъв случай искам писмен отговор.
Получих само мълчание. Личеше си, че имаше проблем.
След няколко дена получих писмо от него.
Това ли е писмото,
което сте написали на 26 януари 1995 г. до г-н Снайдер-Хил?
Написали сте следното:
"Уверявам ви, че не сме получавали оплаквания за д-р Страус,
"а само няколко положителни отзива.". Край на цитата.
Това е невярно, нали? - Да.
24 години по-късно разбирам, че три дена по-рано е имало жалба.
Три дена преди мен.
Казвали ли сте на г-н Снайдер-Хил за предишната жалба от студент?
Не мисля.
Уверявам ви, че не сме получавали оплаквания от д-р Страус...
Искам да добавя нещо за стенограмата.
Слушаме.
Наскоро разбрах, че съм написал невярно твърдение.
Написали сте писмото 23 дена след жалбата на първия студент.
Да, но не беше... Не...
Предполагам, че не съм знаел за първата жалба,
когато съм написал това писмо.
Не ме познавате,
но не бих излъгал г-н Стивън-Хил нарочно.
Той ви е попитал дали е имало предишни оплаквания срещу...
Нека довърша.
Ако е имало предишни оплаквания, е нямало да оттегли своето, нали?
Какво означава да оттегли жалбата си?
Моля, отговорете.
Казал ви е, че ако няма предишни оплаквания, ще оттегли своето.
Това пише в материалите по делото.
Говорим за обвинения в сексуално посегателство
и сексуален тормоз срещу вашия лекар - д-р Страус, нали?
Да.
Исках да го има в писмен вид.
Но сгреших, когато му казах това.
Излъгаха ме. А аз им повярвах.
Помислих, че са честни с мен.
Продължих нататък с живота си
и мислех, че греша за този човек.
Но истината се оказа друга.
Съвсем друга.
Една вечер се почувствах зле, защото не можех да преглъщам.
Помислих, че съм прекалил с водката.
Съквартирантът ми ме закара до студентския здравен център.
Отидох като редови студент.
Това беше гадно, защото преди бях спортист, а сега бях просто студент.
Чаках си реда и не говорех с никого.
Повдигнах глава и го видях.
Д-р Страус.
Този път не постъпи както обикновено.
Прегледа ме много бързо.
Каза, че проблемът бил в надгръклянника. Движел се така, но имало спазъм.
Каза ми: "За да премахнем спазъма, ще ти сложим упойка.
"Целта е да се отпуснеш и така спазмът ще изчезне."
Бях му благодарен. Човекът си вършеше работата.
В болницата ми би инжекция, за да се отпусна.
И ми предложи да ме закара до вкъщи.
Не си спомням влизането в колата, но си спомням как влязохме вкъщи.
Легнах на леглото. Не можех да се движа.
Бях като парализиран.
Той ме масажираше отстрани и по гърба.
Беше ужасно.
Но бях толкова приспан, че...
Опитваш се да мислиш, но все едно си надрусан.
Не можеш да...
И така...
Изнасили ме.
Сутринта се събудих и...
Опитвах се да осъзная какво се случи. Опитвах се да...
Опитвах се да си спомня какво се беше случило.
Как се беше стигнало дотам.
И...
Бях в шок, наистина.
Все едно бях във...
Бях...
На кого да кажа?
На кого можех да кажа?
Когато интервюирах Ал Новаковски,
разследването беше установило 47 жертви на изнасилване.
Той беше 48-ата.
Когато разбрах, че управата на университета е знаела за него
и как е опипвал спортистите...
Не можех...
Все още се питам тези хора нямат ли деца.
Нямат ли сърца? Просто...
Има едно място за подобни хора и то определено не е раят.
Тези хора са знаели за това!
Колко са наистина жертвите,
които може би никога няма да споделят за преживяното?
Напуснах университета.
А д-р Страус продължаваше да работи там
година след година след година.
Показвам приложение 19.
Поредният смущаващ инцидент. Нали така?
Да.
Това е третата жалба конкретно срещу д-р Страус?
Да.
Жалбата на Студент А е от 3 януари 1995 г., нали?
Да.
Жалбата на Студент Б е от 6 януари 1995 г.
А сте написали това писмо на 10 януари 1996 г., нали?
Да.
Година по-късно. - Да.
Този студент пише,
че д-р Страус обсъждал големите му мускули.
Казал му да си свали тениската.
След това казал на Студент В да съблече всичко под кръста си.
Студентът описва прегледа като "бавен" и като "абсолютно необичаен".
Да.
И студентът еякулирал, нали?
Да.
Чували ли сте пациент да еякулира по време на преглед?
Не.
Единственият подобен случай е свързан с д-р Страус, нали?
Да.
По време на разследването по жалбата временно сте отстранили д-р Страус?
Да.
...временно отстранен, докато тече разследването.
Невероятното в този случай е,
че д-р Грейс не докладва д-р Страус пред Медицинския съвет на университета.
Случва се обратното - д-р Страус докладва д-р Грейс пред Съвета.
Жалба за нарушаване на етични норми...
Оплаква се, че д-р Грейс
го е нападнал вербално заради обвинения от студентите
и че д-р Страус всъщност е жертвата на тормоз.
Три месеца след жалбата на Студент В
д-р Страус подава жалба срещу вас до Медицинския съвет.
Да. - Към този момент
не сте говорили със Съвета, нали? - Не.
Не сте имали контакт с него? - Не.
И не сте се оплаквали от д-р Страус? - Не съм.
И през юли 1996 г. сте провели среща със Съвета.
Да.
Заради жалбата на д-р Страус, нали така?
Да.
Когато д-р Грейс се среща с Медицинския съвет,
Медицинският съвет сам решава да започне разследване срещу д-р Страус.
До юли 1996 г. никой от управата на университета
не е подавал жалба срещу д-р Страус?
Не и писмено.
А според Медицинския съвет няма никаква жалба.
Университетската управа
провежда тайно дисциплинарно изслушване на д-р Страус.
Не разкрива изводите по него пред Студентския съвет или някой друг,
а след това тихо го отстранява от позицията му на лекар на отбора
и от Студентски здравни услуги.
На 5 август 1996 г.
Уилямс казва на Страус, че предвид информацията
незабавно прекратява служебните му ангажименти в Медицинския център.
Да.
Но запазва другите си постове. Остава преподавател по вътрешна медицина.
Остава преподавател по доболнична грижа.
Остава да преподава във факултета по обществено здраве.
Университетът не уволнява д-р Страус, нали?
Не.
Ричард Страус доброволно се пенсионира през 1998 г.
Дори след като се пенсионира,
получава статут на почетен професор.
Това е висока чест.
Но Щатският университет го удостоява с тази чест.
Да. - Налагало ли се е?
Вероятно не.
Това не е позорно уволнение.
Страус не напуска "Къламбъс" с тъмен облак над главата.
Той е уважаван професор,
който се мести на запад, където е по-слънчево.
Отваря си кабинет в Калифорния.
Там може да казва на хората,
че е почетен професор в Щатския университет на Охайо.
Това не е човек, който се изправя пред наказание.
Той упражнява сексуален тормоз върху футболисти,
борци,
тенисисти,
хокеисти,
фехтовачи.
Оказва сексуален тормоз над редови студенти,
които преглежда в медицинския център.
Прави го многократно и под носа на управата на университета.
И всичко това...
е можело да се потули.
Но след 20 години ситуацията се променя.
Днес отбелязваме важна крачка
в продължаващата ни борба да търсим отговорност и справедливост
заради ужасяващите сексуални посегателства на Лари Насар.
Лари Насар е свързан с Щатския университет в Мичиган.
Следях делото отблизо,
защото дъщеря ми е гимнастичка.
Какво искате да му кажете?
Г-Н съдия, благодаря за възможността да говоря пред съда.
Обадих се на Майк Дисабато, за да обсъдим ситуацията.
Той ми четеше свидетелските показания.
Най-трудното нещо беше да осъзная, че съм жертва на Лари Насар.
Нямах представа какво върши той
и че това е посегателство или сексуален тормоз.
Учеха ни да вярваме на лекарите, защото работата им е да помагат.
Леле, също като нас!
Изгаси лампите.
Бях сама в стаята без трето лице.
Всеки път се повтаряше същото.
Дори когато отивах със ставни оплаквания.
Бях отвратена повече от себе си, отколкото от Лари.
Г-н съдия, важното е да разберем как се стигна дотук
и да подведем под отговорност виновниците за Лари Насар.
Важно е упражняващият тормоз да понесе отговорност за действията си.
Благодаря.
Думите им бяха наистина въздействащи.
Това отключи нещо в мен.
Следващите два месеца
говорих със съотборниците си.
Исках да потвърдя това, което вече знаех -
че Ричард Страус е нашият Лари Насар.
Ненадейно Майк Дисабато ме попита за д-р Страус.
И аз му споделих преживяванията си.
Не бях говорил с Майк за това. Той ме попита за д-р Страус.
Човек си мисли, че тези преживявания се забравят.
Но час и половина по-късно си казваш:
"Леле, това наистина се случи.
"И онова се случи."
Каза, че ще разгласи случая. Аз се зачудих на кого ще разкаже това.
Той каза: "Ще отида в университета
"и ще поискам да проведат разследване."
Известно време не знаех какво да кажа.
След това го помолих да не го прави. - Защо?
Заради срама.
Обвинения за 40 години сексуален тормоз в Щатския университет на Охайо.
Но Майк ми каза, че е непреклонен.
Излизат подробности от разследването на бивш лекар на отбора по борба,
който е обвинен, че е упражнявал сексуален тормоз.
Не исках да имам нищо общо, но казах на Майк:
"Няма да те оставя да береш срама сам.
"Ще бъда до теб."
Поредният бивш възпитаник на Охайския университет твърди,
че и той е бил жертва на сексуален тормоз от Страус.
Реших
да потърсим отговорност.
Говоря от името на мнозина от съотборниците си.
Исках да помогна.
Дан Ричи е сред мъжете, които от 25 г. пазят случилото се в тайна.
Тази жалба е от студент,
посетил медицинския център.
Тъй като много хора решиха да говорят,
университетът започна разследване.
СРЕЩА НА НАСТОЯТЕЛСТВОТО
Подобно на университетите в Мичиган и Пенсилвания,
и Охайският университет
постъпи както всички очакваха -
платиха за независимо, задълбочено разследване.
Разследването ще излезе с подробен доклад.
Засега не знаем кога.
Бързо става ясно, че това не е като скандала с гимнастичките
и че тук динамиката е друга.
На първо място, тук нямаме Лари Насар.
Ричард Страус е избягал от лапите на закона.
Независимото разследване днес обяви следното -
Ричард Страус е починал през 2005 г.
Знаем, че бившият лекар в Охайския университет се е самоубил.
Звучи зловещо,
но подробно изчетох доклада от аутопсията му.
Исках да науча всичко.
Исках да разбера с какво е бил облечен,
как се е самоубил,
каква е била мотивацията му.
Исках да разбера имал ли е угризения за това, което ни беше причинил.
Според доклада той се самоубил заради нетърпима физическа болка.
Няма следи да е имал угризения.
Тормозела го е болката, не съвестта.
Това разбрах. И бях дълбоко огорчен.
Щом въпросният лекар е починал,
мнозина се питат каква е целта на разследването.
Според университетската управа целите са две -
едната е да прецени истинността на обвиненията срещу д-р Страус,
а другата е да установи
дали е имало работещи в университета, които са знаели за обвиненията.
Разбира се, това може да доведе до правни последици.
Ако университетът умишлено е прикривал случаи на сексуален тормоз,
то управата му носи наказателна отговорност.
Под умишлено тук разбираме - пукало ли им е въобще?
Направили ли са нещо?
Предприели ли са някакви действия?
Управата на ЩУО не прави нищо,
освен да увеличи властта на известен сексуален девиант.
Решихме да предприемем действия.
Аз съм основният ищец в делото срещу Охайския университет.
Бивши борци от отбора
на Щатския университет на Охайо решиха да го съдят,
защото университетът игнорирал оплакванията им срещу лекар.
На този тепих е страшно.
Съдя университета,
на който съм отдал години от живота си.
Това е лудост.
Но беше необходимо.
Университетът трябваше да ни защити.
Управата е знаела какво се случва.
Свързах се с адвокатите ни и ги попитах как мога да помогна.
Десетки бивши борци съдят
Охайския университет по обвинения в сексуален тормоз
от страна на бившия лекар на отбора им.
Така наяве излезе другата голяма разлика между това дело
и делото на гимнастичките срещу Насар.
СЕКСУАЛЕН ТОРМОЗ СРЕЩУ БОРЕЦ? ДА БЕ, ДА.
Хората не можеха да разберат как е възможно подобно нещо.
Как тези мъжаги
може въобще да станат жертви на сексуален тормоз?
НЯМА ЛОГИКА
ПЪЛНИ ГЛУПОСТИ
ЛЪЖИ
Става дума за борци.
Не някакви си борци, а имена като Марк Колман.
Марк Колман е най-страшният от тях.
Невероятен борец, който стана национален шампион.
След блестящата си кариера в класическата борба
той отиде в ММА.
Стана успешен боец там.
Запазената му марка беше "Смилай и наказвай".
Какво значи това?
Събаряш опонента на земята и го спукваш от бой.
Колман е звяр.
И как такъв човек може да е жертва на мъж като Страус?
Цялата тази история ме изправи на нокти.
Исках Охайският университет да си признае вината
и да се погрижи това да не се повтори повече.
ГОТОВ СИ НА ВСИЧКО ЗА СЛАВА.
Всички ни отрязваха безцеремонно,
така че търсехме към кого да се обърнем за помощ.
Представям ви Ръс Хеликсън.
Ръс.
Той е важен човек за мен.
Като треньор по борба
имам четири дъщери и над 500 сина.
За мен Ръс беше част от семейството. Като втори баща.
Написах му едно дълго съобщение.
Казах му, че имаме нужда от помощ.
Той ми отговори след около час.
КАЖИ КЪДЕ И КОГА. ЩЕ ДОЙДА.
Двадесетина от нас се събрахме
в едно от училищата, където работеше наш съотборник.
Седнахме с Ръс и заедно обсъдихме всеки един човек
и разказахме подробно какво сме преживели.
Всички си изляха душата.
Беше вълнуващо.
Дойде моят ред.
Попитах го: "Помниш ли, когато дойдох
"и ти казах, че напускам отбора?".
Каза, че помни. "Не ти казах защо," добавих аз.
"Ето защо."
Видяхме, че си отвори ушите
и започна да разбира и да ни съчувства за случилото се.
В края на срещата
той каза, че ще напише писмо до когото се наложи, за да ни подкрепи.
От това имахме нужда - от подкрепа.
Излязохме като братя.
Обърнахме се и към бившия ни помощник-треньор Джими.
След работата си в университета беше поел по друг път.
Дами и господа,
посрещнете конгресмен Джим Джордан.
Благодаря ви. Много сте мили.
Джим Джордан е важна фигура
в Камарата на представителите от републиканците.
Постоянно го дават по новините.
Г-н конгресмен, благодаря, че сте при нас.
Не споделям убежденията му,
но се радвам за него, защото ми беше треньор.
Той беше идеалист
и човек на честта.
Дисциплината е да правиш това, което не искаш, когато не искаш.
Това е да постъпиш правилно, а не както ти е угодно.
Експертите и говорителят ви знаят истината.
Но и вие знаете истината.
Истински питбул.
Така че за мен нямаше причина този човек
да не ни подкрепи.
Помните ли д-р Страус?
Да. Познавах лекаря.
Не ни подкрепи.
Но доколкото знам аз, не е имало никакъв сексуален тормоз.
Говорих с другите треньори. И те не знаят за това.
Подобни обвинения не са точни.
Не е вярно, че сме знаели и сме били безучастни.
Няма как да не е знаел.
Всички знаеха нещо.
Дали е знаел ли? Всички знаеха.
Да, това ме ядоса.
Как бихте описали обвиненията срещу д-р Страус?
Вижте... Не ми е известно д-р Страус да е упражнявал сексуален тормоз.
Това е.
Твърдението, че не е знаел нищо за случващото се
е чисто и просто лъжа.
Лъжа.
При нас е конгресмен Джордан.
За пръв път се занимаваме подробно с темата.
Каква е реакцията ви?
Знам, че момчетата, които говорят тези неща, знаят истината.
Знаят я добре. Нито съм виждал, нито съм чувал
за какъвто и да е вид тормоз...
Със сигурност знам
колко разговори сме имали с Джими за д-р Страус.
Едно е да говориш в съблекалнята, друго е да отправяш обвинения в тормоз.
Чували ли сте за това в съблекалните? - Не, не съм.
Сега "тормоз" е по-широко понятие,
за което едно време може би не сте си давали сметка?
Не, не е така.
Шкафчето ми беше до това на Джим, така че не знам какво е знаел.
Но знам какво ми каза. Заради това съм сигурен, че е знаел.
Каза ми "Страус си е Страус". Ясно е като бял ден,
че не би казал подобно нещо, ако не знаеше какви ги върши Страус.
Заради това съм сигурен.
Джими сигурно си е мислел, че случаят ще отшуми.
Джими Джордан отрича Охайският университет да носи вина,
но скандалът продължава да се разраства.
Вместо това хората се активизираха и се вдигна още по-голям шум.
Джим Джордан е обвинен, че е укривал сексуален тормоз.
В отговор на обвиненията...
Джим Джордан тогава е треньор по борба...
Твърдят, че са говорили с Джим Джордан.
Когато скандалът набра скорост,
още повече хора нададоха глас и казаха: "Да, това е истина,
"и аз съм го преживявал."
Още признания на бивши борци от отбора "Бъкай".
Още жертви на сексуален тормоз...
Мислехме, че това е върхът на айсберга.
Тогава Джордан започна да ни звъни.
Започна да звъни на всички борци.
Дори се обади на Адам Дисабито - братът на Майк.
В осем вечерта телефонът ми започва да звъни.
Вдигам.
"Адам, Джим Джордан те безпокои". Не можех да повярвам.
Половин час говорихме дали съм готов публично да заявя,
че тези обвинения не са истина и да застана на негова страна.
Буквално плачеше по телефона.
Не му пукаше за мен или за когото и да било.
Искаше да застана срещу родния си брат.
Просто... Това е ненормално.
Предположих, че Джими се е свързал и с Ръс.
И разбира се, Ръс потъна в мълчание.
Не написа никакво писмо.
Не ни подкрепи публично.
Обърна ни гръб.
За мен този човек беше едва ли не баща.
И... от това ме заболя.
Ръс каза, че ще ни удари едно рамо,
но бързо си промени мнението.
Дълго време се опитвах
да взема интервю от конгресмен Джордан.
Но от кабинета му ми отказваха.
Веднъж разбрах, че ще присъства на откриване на фабрика.
Отидох там.
Според бивши спортисти като Дан Ричи шкафчето
на д-р Страус е било до вашето.
Възможно ли е да не сте знаели, че той редовно се къпе със спортистите
и че се е самозадоволявал
пред студентите?
Той въобще не искаше да му задават въпроси по тази тема.
Това е абсурдно. Борил съм се с ФБР и с НАП.
Ако смятах, че в университета се случва нещо лошо,
щях да се боря и с него.
Не сте виждали нищо? - Не...
Затова всеки треньор...
"Не са ми казвали.
"Не знаех. Не, това не се е случвало."
Тогава дойде шокът
от май месец.
Добър ден. Днес исках да коментирам доклада,
който Щатският университет на Охайо публикува в петък
по отношение на казуса с покойния д-р Ричард Страус.
Университетът плати за независимо разследване,
което отне една година, но най-сетне го публикуваха.
Университетът постъпи правилно, като поръча разследването,
но резултатите в него бяха неочаквани и изключително смущаващи.
В доклада са публикувани случаи на сексуален тормоз
срещу поне 177 бивши студенти
между 1978 и 1998 г.
Без съмнение има множество други жертви, които не са споделили за случилото се.
Когато видиш тази информация и тези цифри черно на бяло,
сърцето ти се къса.
Нямах представа колко дълбок е бил този проблем.
Нямах представа. Прочетох доклада и не можех да повярвам на очите си.
Майко мила!
Знаех какво се случи с мен и с Майк,
както и с още няколко момчета.
Но не знаех какво точно и на колко души се е случвало.
Прочетох целия доклад от кора до кора.
С всяка страница се ядосвах повече и повече.
ДО КАКВА СТЕПЕН УНИВЕРСИТЕТЪТ Е ЗНАЕЛ
Всички сме отвратени.
Жалбите и оплакванията от сексуален тормоз
не са били предавани на управата от департамента по спорт
или от Студентския медицински център до 1996 г.,
тоест 15 години след като са получени първите оплаквания.
Най-шокиращото в случая е
колко много хора са знаели за това и са можели да го спрат,
но са останали безучастни.
Според независимия доклад управата на ЩУО
още от 70-те години е знаела, че лекарят е упражнявал сексуален тормоз.
Според доклада поведението на Страус е било "публична тайна"
за повече от 50 членове на департамента по спорт.
Били са наясно и са потулили случая.
Потулили са случая.
Невероятно е колко много хора
са се престрували на слепи, за да му се е разминавало толкова дълго.
Как това ще засегне кампанията ви?
Това е лов на вещици. С колегите ми сме убедени в това.
Тревожите ли се?
Конгресменът отново заяви,
че никога не е знаел да има сексуален тормоз...
Джим Джордан е страхливец.
Страхливец.
Не е никакъв лидер, а страхливец.
Остави ни на кучетата.
Главният ни треньор - също.
Това е отвратително.
С Ръс се засякохме на един турнир по борба.
Лесно можеш да го забележиш.
"Как си, Фред?", пита той. Здрависахме се.
Питах го кога ще каже истината.
А той рече: "Няма да говоря за това, но ти пожелавам приятен ден."
И си тръгна.
Оттогава не сме говорили.
Още когато скандалът набираше сила, можех да говоря пред медиите,
но не пожелах.
Реших да го направя, защото Ръс не искаше.
И Джим Джордан не искаше.
Хората, от които очаквахме подкрепа
не ни я дадоха.
Затова реших да говоря
на срещата на Съвета на настоятелите.
Не исках да говоря пред вестниците.
Реших да проговоря за пръв път тук, защото държа на университета.
Аз съм горд...
Кълна се в червеното и сивото.
Най-добрите години от живота ми са в "Бъкай".
Виждам какво се изписва по социалните мрежи.
Оставам с усещането, че не съм жертва, а част от проблема.
Но не ние сме проблемът.
Проблемът е в едни лоши хора.
Затова искаме от да постъпите правилно, за да продължим с живота си.
Благодаря, че отделихте време да ни изслушате.
Майк Шик каза,
че иска да говори пред Съвета на настоятелите.
Казах му, че ще отида с него. "С теб съм."
Отидох и разказах историята си.
Между есента на 1988 и есента на 1992 г.
бях в лапите на сексуален хищник,
който носеше престилката на лекар, нает от университета.
Според собствения ви доклад, управата е знаела.
Знаела е преди да се запиша и след като завърших.
Университетът предаде доверието ни,
но сега решението е ваше
как да постъпите оттук нататък.
Ще завърша с този въпрос:
Ще предадете ли доверието ни, или ще постъпите правилно? Благодаря.
Бъдете сигурни, че Настоятелството ви чува.
Искаме да постъпим правилно.
Публично Охайският университет поднесе извиненията си.
Щатският университет на Охайо дълбоко съжалява
за тормоза, упражнен от Страус преди години.
Поведението му е недопустимо,
а бездействието на университета няма извинение.
Признаваме пропуска на университета, докато Страус е бил негов служител.
Но това е манипулация, лъжа и измама.
Извън общественото внимание Охайският университет ни обяви война.
ОХАЙСКИЯТ УНИВЕРСИТЕТ ИСКА ПРЕКРАТЯВАНЕ НА ДЕЛОТО
Макар че управата искала да постъпи правилно,
университетът искаше отмяна на делото заради изтекла давност.
В щата Охайо имате две години да заведете дело.
Ако казусът е отпреди две години, нямате късмет.
Защитата на база изтекла давност е сламката,
за която се хваща удавникът в дела за сексуален тормоз.
Виждали сме го при католическата църква и при бойскаутите.
Виждаме го при всякакви организации, които искат да избягат от отговорност.
Така е и при Охайския университет.
Казват, че толкова умело са прикрили престъпленията на д-р Страус,
че е твърде късно да ги съдим.
Стотици ищци изразиха възмущението си
от молбата на университета
делото да бъде прекратено заради изтекла давност.
Когато собственото разследване е показало
колко много хора са били замесени в това и колко мащабен е бил проблемът,
от управата са се стреснали.
Докладът е унищожителен.
И сега знаем, че 177-те оцелели от сексуалния тормоз
са малка част от реалната цифра.
Пострадалите са хиляди.
Трудно е за осмисляне.
Говорим за пълно и безапелационно замитане на проблема под килима
от страна на управата на университета.
Ако Охайският университет е добър в едно нещо,
освен във футбола, то е в лъжата.
Стратегията им е да кажат, че сме чакали твърде дълго,
но не са очаквали,
че федералният съдия ще разгледа делото и ще заключи,
че ищците са в правото си и че университетът е укривал проблема
и е защитавал сексуалния хищник.
Затова са прибягнали до защитата на база на изтекла давност.
Тогава някои влиятелни хора са се стреснали.
Щатският университет на Охайо
обяви пред федералния съд намерението си да създаде
"Индивидуална програма за извънсъдебно решение."
Така Университетът ще постигне споразумение с половината ищци.
Охайският университет задели известна сума пари.
Значително по-малка сума от компенсацията на други университети,
замесени в скандали със сексуален тормоз.
Университетите на Пенсилвания и Мичиган поеха отговорност,
каквато Охайският не пое.
Охайският университет не се отнася към оцелелите
от сексуален тормоз като останалите.
Защото сме мъже. Затова се отнасят така с нас.
Затова не ни признават.
Знаехме какво ще причиним
на останалите мъже, жертви на сексуален тормоз,
ако приемем ниската компенсация.
Можехме да се съгласим.
Можехме да се подпишем и да се приберем у дома.
Но освен че ни обиждат с ниската компенсация,
прочетох, че нямат намерение да поемат отговорност
за случилото се с нас.
"Не поемаме отговорност."
Това пишеше в документа. Сериозно ли?
Това им е извънсъдебното споразумение. Това ни принуждаваха да подпишем.
Страхотно споразумение, няма що!
Но не това внушаваха на хората. Внушаваха, че сме отказали споразумение.
Въпреки това
искам да поднеса маслинова клонка, та да могат да постъпят правилно.
Защото каквото и да става, всички сме от един отбор - "Бъкай".
Сигурно си мислите, че целта ни е да съсипем университета.
Не целим това.
Обичам университета.
Ако се обединим и постъпите човешки, можем да постигнем много.
Благодаря ви. О-х.
Казах им "О-х."
Трябваше да отговорят "А-й-о".
Но всички мълчаха.
Ако кажете на някого "О-х" и не ви отговори с "а-й-о",
значи не е от "Бъкай".
От друга порода е.
Охайският университет все още не разбира и не признава
какви жестоки вреди е нанесъл на хиляди мъже.
Хиляди.
Голям брой разводи,
мащабен проблем със зависимости от алкохол и дрога.
Имахме няколко опита за самоубийство.
И не познавам нито един, който редовно да ходи на лекар.
Нито един.
Положението е страшно.
Човек често си мисли какво щеше да стане при други обстоятелства.
Но не мога да си позволя да мисля така, защото не е приятно.
Да...
Веднъж ме попитаха дали съм оцелял или съм жертва.
Искаха да уточним правилната дума.
Помислих си добре, преди да кажа:
"Оцелях в сексуално посегателство, но съм жертва на университета."
Според адвокатите на ищците целта на ЩУО е да забави
или дори спре делото да стигне по-висока инстанция.
Ако искат да харчат пари за адвокати, ще продължаваме.
Готов съм да обикаляме съдилищата още пет и дори десет години.
Нужно е да поемат отговорност.
Хората ни питат пари ли искаме.
Искам пари и ще ви кажа защо.
Когато наказваш някого с глоба от пет долара, му казваш:
"Не го прави повече."
Но когато го направят отново, с готовност ще си платят глобата. И пак.
Но трябва да ги удариш по най-милото и да кихнат много пари,
защото не са защитили спортистите под своя опека,
които се състезават за тях.
Така че да, искам университетът да плати.
ГИМНАЗИЯ "ЛЕМЪН БЕЙ" ИНГЪЛУУД, ФЛОРИДА
Треньор съм от седем години
и наистина вярвам, че борбата може да даде безценни уроци.
Изграждаш такива отношения с тези момчета,
все едно си им родител.
И те ти се доверяват като на баща, което е наистина трогателно.
Не мога да осъзная
как бих могъл да не подкрепя момчетата си.
На стената в моята зала е изписана една важна дума -
"доблест".
На това уча момчетата.
Това те определя като човек.
Спортният департамент на ЩУО е един от най-големите в страната.
От 2018 г., когато жертвите на д-р Страус завеждат иск,
досега департаментът по спорт има общи приходи от 1,2 млрд долара.
Конгресмен Джим Джордан не откликна на поканата ни за интервю.
Ръс Хеликсън не откликна на поканата ни за интервю.
Щатският университет на Охайо не откликна на поканата ни за интервю
с член на Съвета на настоятелите.
През 2023 г. Охайският университет се обърна към Върховния съд
като посочи аргумента си за изтекла давност.
Върховният съд отхвърли иска им.
Делото беше върнато за разглеждане от Окръжния съд.
Превод: Андрей Георгиев за TransPerfect Media