Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Každý, kdo vyrůstá v Ohiu, chce být součástí Ohio State Buckeyes.
Identitou Ohio State Buckeyes
je vyhrávání.
O to nám jde především.
Význam sportovní katedry na Univerzitě Ohio State
nelze podcenit.
Jsou na ni nesmírně hrdí.
- O-H! - I-O!
Vždycky se jednalo
o jednu z nejlépe vybavených, financovaných
a okázalých sportovních kateder
ve Státech.
Je to zlatý standard vysokoškolských sportů.
Pokud sportujete v dresu Ohio State Buckeyes, jste superhrdina.
Byl jsem hrdý být součástí týmu.
Byla to ohromná věc.
Sportovali jsme přece za Univerzitu Ohio State.
O tom to celé bylo.
Ohio nám kolovalo v krvi.
Být v Buckeyes je náboženství.
Věřili jsme v Univerzitu Ohio State.
Věřili jsme v naše barvy, šarlatovou a šedou.
Dokud jsme se nedozvěděli pravdu.
UMĚNÍ PŘEŽÍT UNIVERZITU OHIO STATE
UNIVERZITA OHIO STATE, COLUMBUS, STÁT OHIO
TICHO!
Na Univerzitě Ohio State údajně
před 40 lety začalo docházet k sexuálnímu zneužívání.
Stát Ohio vyšetřuje bývalého zdravotníka
zápasnického týmu Buckeyes.
Je jím doktor Richard Strauss.
Dnes na kanálu čtyři exkluzivně promluví jedna z údajných obětí,
která podnítila vyšetřování
a rozhodla se vznést obvinění.
Když jsem v roce 2018 začala dělat reportáž o tomto případu,
týkala se pouze
jednoho zápasníka z Univerzity Ohio State,
kterého údajně zneužil týmový zdravotník.
Zpočátku jsem si říkala,
jestli to vůbec může být pravda.
Jednalo se o závažná obvinění
univerzitního zdravotníka,
který měl sexuálně zneužívat nejen jeho, ale i další sportovce
po dobu dvaceti let.
Záhy nato se ale začaly ozývat další oběti.
Dnes se ozval další bývalý student...
Další dvojice bývalých zápasníků...
K obvinění se přidávají další a další oběti...
A tím celá kauza začala vyplouvat na povrch.
Máme pro vás další
podrobnosti o údajném zneužívání
ze strany zdravotníka univerzitního zápasnického týmu.
Kdo byl ten obviněný lékař?
Těžko se mi o něm hledaly informace.
Fotografie doktora Richarda
Strausse nebyly nikde k nalezení.
Ani univerzita neměla mnoho fotek
tohoto muže.
Byla to záhada.
Přišlo mi to zvláštní.
Jako by to tak někdo zamýšlel,
což celou záležitost ještě zkomplikovalo.
UNIVERZITA OHIO STATE
Celá naše rodina fandila Buckeyes.
Když jsem syna poprvé
zavezla na univerzitní koleje,
když mu bylo osmnáct a jako můj prvorozený opustil hnízdo,
plakala jsem pak v autě.
Říkala jsem si ale, že je v dobrých rukou.
Vždyť přeci nastoupil na Univerzitu Ohio State.
Na stejnou školu ale chodily i všechny ty oběti.
A proto jsem se chtěla dozvědět, proč se jim to stalo.
Jak mohl na univerzitní půdě působit dvacet let
sexuální predátor?
Jak se to mohlo stát?
Když se celý skandál dostal do médií,
napadlo mě,
že nevím, jestli toho chci být součástí.
Říkal jsem si, že to vyplaví na povrch tajemství,
na která jsem nebyl připraven.
A tak jsem to nechal být.
Pracuju jako učitel a jednou
jsem seděl ve sborovně
a zaslechl jsem, jak se o tom baví kolegové.
A...
jeden z nich, starší chlap,
povídá: "Nemůžu tomu uvěřit.
"Kdybych byl na jejich místě,
"kdyby se to stalo mně...
"Rozbil bych tomu chlapovi držku."
Pomyslel jsem si,
že kolega vůbec netuší, o čem mluví.
A to mě přimělo se odhodlat
o tom všem začít mluvit.
Za Buckeyes bude zápasit Dan Ritchie.
Takhle zůstaň!
Udrž se nohou! Neskonči mu na zádech!
Udrž se na nohou!
Začal jsem zápasit, protože můj táta si myslel,
že mi to prospěje.
Posílí mě to
a dostane do formy.
Býval jsem vychrtlý kluk.
Zápasení mě ale bavilo.
Vyrůstal jsem na zápasišti.
Stalo se to mou součástí.
Přišlo mi to skvělé.
Líbilo se mi spoléhat se sám na sebe.
Věděl jsem, že když se budu snažit a vyhraju,
tak to bude jen mou zásluhou.
A proto jsem se snažil.
A vyhrával.
Středoškolský trenér mi na začátku sezóny
ukázal žebříčky
a řekl, že jsem nejlepší v celém státě.
Nedokázal jsem tomu uvěřit.
Byl jsem v úžasu.
Ačkoli Ritchie studuje na venkovské škole
a mnozí ho proto zpochybňují,
za celý rok se mu nikdo nevyrovnal.
Během sezóny
mě nikdo neporazil a vyhrál jsem celostátní soutěž.
Státním šampionem roku 1988
ve váhové kategorii do 76 kilo v divizi AA se stává Dan Ritchie.
Dan Ritchie!
Díky tomu jsem získal
stipendium na Univerzitu Ohio State.
UNIVERZITA OHIO STATE
Nastoupil jsem v roce 1988.
Mé rodné městečko
mělo 32 tisíc obyvatel.
Jenom na univerzitě
přitom studovalo 50 tisíc lidí, takže toho na mě bylo trochu moc.
Říkal jsem si ale, že díky zápasnictví
budu mít spolužáky, se kterými budu moci trávit čas.
Můj spolubydlící Mike Schyck byl taky zápasník
a hned jsme si padli do noty.
Když jsme se s Danem poznali,
viděl jsem, že má stejný účes
jako Vanilla Ice.
Napřed mě vyděsilo,
že s někým takovým budu bydlet.
Záhy se z nás ale stali nejlepší přátelé.
Oba jsme šíleně zbožňovali zápasení.
Zápasení pro mě
bylo úplně vším.
Už někdy od dětství.
Dělej, Mikeu!
Jako dítě jsem se rád pral.
Pokud budeme držet
pospolu, dotáhneme to do celostátního kola.
V osmé třídě jsem porazil maturanta.
Pak celostátní.
Byl jsem první osmák, který to dotáhl do celostátního kola.
V prváku jsem v celostátním
skončil na druhém místě.
V druháku na třetím.
A zbylé dva roky jsem vyhrál.
Ve váhové kategorii do 69 kilo vyhrává Mike Schyck.
Pořád mi chodily
dopisy a náborové letáky z různých škol.
Dokonce mi osobně napsal
trenér Russ Hellickson z Univerzity Ohio State.
Hellickson byl dvakrát na olympiádě.
A byl jeden z nejlepších zápasnických trenérů ve Státech.
Hoši, celou dobu
tu sedím v rohu jako zápasnický trenér
a nevidím tu dost zápasení.
Russ tehdy na univerzitě začínal
a slíbil, že jeho tým bude vyhrávat.
To jsem přesně chtěl. Nezajímaly mě výmluvy.
Můžu vám slíbit, že až se vrátíte domů,
budete mít nejlepší fyzickou formu na světě.
Hellickson si s sebou přivedl asistenta Jima Jordana,
který byl také legenda.
Viděl jsem ho vyhrát jeho první titul NCAA.
Další rok ho vyhrál znovu.
Neuvěřitelné.
Nevybral jsem si tu školu kvůli její reputaci.
Vybral jsem si ji kvůli Hellicksonovi a Jordanovi
a kvůli jejich programu.
Chtěli do toho jít naplno a já toho chtěl být součástí.
Díky jejich tréninku
jsem měl šanci si nejen
splnit sen a stát se národním šampionem,
ale i mnohem víc.
Chtěl jsem vyhrát olympiádu.
Hellickson se na olympiádu dostal
a dokázal by mi pomoct si splnit sen.
Jim Jordan byl taky proslulý.
Zápasil jako zvíře.
Byl to upřímný, slušný křesťan,
ale to mu nebránilo nakopat soupeřům zadek.
Zkrátka muž na svém místě.
Po dost vyrovnaném zápase
ke mně Jim přišel a řekl:
"Dobrý zápas, chlape.
"Podle mě si zasloužíš se k nám přidat."
Těšilo mě stát se součástí týmu.
Vážně jsem měl radost.
Sportovci na univerzitě skrývali ohromný potenciál.
Stačilo se rozhlédnout
a všude jste viděli budoucí národní šampiony.
Kdo by se nechtěl přidat?
BROWNOVA TĚLOCVIČNA
Před začátkem akademického roku
jsme museli podstoupit fyzické testy.
Dělal jsem je už na střední
s rodinným lékařem, který vás jen zběžně prohlédl,
hned to bylo hotové.
Tady to probíhalo jinak.
Jednalo se o hromadné zkoušky,
kdy jste procházeli různými stanovišti.
Na jednom vám změřili ústa, aby vám vyrobili chránič na míru.
Na dalším vám
změřili krevní tlak.
Na jiném zkoumali vaše reflexy.
Na konci pak stála fronta,
která vedla
před dveře.
Ta fronta se pěkně táhla.
ORDINACE
Starší studenti nám říkali,
že tohle chvilku zabere.
A dodávali, že se doktorovi určitě budeme líbit.
Strašně se u toho uchichtávali
a já netušil, čemu se smějí.
Konečně na mě přišla řada.
Vešel jsem dovnitř
a tam stál doktor.
Měl vlasy bílé jak sníh.
Dokázal vás přimět se uvolnit, protože se choval mile.
Doktor Strauss
byl prý vážený
doktor sportovní medicíny na Univerzitě Ohio State.
Doktor Richard Strauss je interní zdravotník
a odborník na sportovní medicínu Univerzity Ohio State,
který pracuje jako editor lékařského žurnálu
The Physician and Sportsmedicine.
Na levém prsu měl visačku, kde stálo:
Dr. Richard Strauss, Univerzita Ohio State.
Prohlédl nás od hlavy k patě.
Prohlédl nám pokožku,
protože když máte kožní potíže, tak nesmíte
zápasit, abyste někoho nenakazili.
Prohlížel nám podpaží a kontroloval životní funkce.
A pak mi řekl, ať zhasnu.
Sedl si na stoličku
a...
poklepal mě po noze a řekl,
ať si sundám spodní prádlo.
Byla tma, nešlo vidět ani na krok.
Tak na něj koukám, jak drží v puse baterku.
Stojím tam
a pozoruju chlapa s baterkou v puse,
jak si prohlíží můj rozkrok,
a vidím jen temeno jeho hlavy.
Bylo to pěkně divné.
Pak mě popadl za penis
a začal s ním točit do všech stran.
Neměl jsem slov.
Celou dobu
jsem tam seděl a snažil se,
abych nedostal erekci.
Nebudu vám lhát.
Prostě se snažíte, aby se vám nepostavil.
Začnete pochybovat o své sexualitě
a těsně předtím, než začnete něco namítat,
se ozve: "Jen se snažím být důsledný."
Když jsme pak vyšli ven,
tak jsme o tom vtipkovali, protože nám nedocházelo,
čím jsme si prošli.
Myslím, že když jsme vyšli ven,
tvářili jsme se jako, že jsme nechápali, co to mělo být.
A všichni venku se smáli.
Přišlo mi to divné, ale zkrátka jsme to přijal.
Zároveň to nebylo něco,
o čem bychom se pak
s ostatními bavili.
Chci, ať běžíte kilometr a půl, co nejrychleji dokážete.
Zapamatujte si svůj čas.
Trenérům to přišlo normální.
Nepozastavovali se nad tím.
Soustředili se hlavně na trénink.
Připravit, start.
Moje rodina byla konzervativní.
Dělal jsem to, co mi druzí řekli.
Trenér řekne, ať udělám tohle, tak to udělám.
Trenér mě někam pošle, tak tam jdu.
Nechápal jsem, co se stalo, ale myslel jsem hlavně na zápasení.
- O-H! - I-O!
Během zápasnické sezóny
nás Russ a Jim
přivedli na pokraj sil.
K úspěchu vedou tři věci.
Dnes se zaměříme na sebe.
Díky nim jsem se z průměrného zápasníka
stal skvělým zápasníkem.
Měl jsem úžasnou kariéru, všude jsem vyhrával.
Schyck Grandyho nádherně převrací.
Udržel si pozici.
A teď se ho pokouší porazit.
Povedlo se mu to.
Většina ostatních zápasníků v týmu byla taky skvělá.
Prvák z Univerzity Ohio State se stává šampionem.
Štvala mě ta věc se Straussem?
Ano. Ale říkal jsem si, že vztek
mi pomůže se zlepšit a vyhrávat.
Myslel jsem si, že vztek potřebuju.
Všichni to měli stejně. Když jsme přišli na zápasiště,
tak pro nás existovalo jen to.
Starosti se známkami, s dívkami,
s doktorem Straussem, všechny najednou zmizely.
Ritchie má za sebou 21 výher, devět proher a dvě remízy.
Na prváka to jsou skvělé výsledky.
Dokázal jsem si to v hlavě oddělit.
Zkrátka si vytvořit mentální blok,
abych na to nemyslel.
Chvilku mi to fungovalo.
Ale pak se to zhoršilo.
Doktor Strauss byl náš jediný
týmový zdravotník.
Když se nám udělalo zle, museli jsme za ním.
Pokud jsme potřebovali léky,
museli jsme za ním.
Pokud jsme se zranili, museli jsme k němu.
A kdykoli jsme došli,
provedl nám kompletní tělesnou prohlídku
spolu s vyšetřením genitálií.
A nikdy u toho
nenosil rukavice.
Vždycky tělo na tělo.
Jednou rukou nás vždy chytil za varlata
a začal si s nimi hrát, jako si lidé
hrají s čínskými protistresovými kuličkami.
A u toho se mě ptal, jak se mi líbí na škole,
jestli mám přítelkyni,
jestli jsem sexuálně aktivní.
A zároveň si u toho
vůbec nedržel odstup.
Měl hlavu tak blízko, že jste na penisu cítili jeho dech.
Přišlo mi, že je něco špatně,
ale taky jsem byl naivní vysokoškolák.
Vysokoškolské zápasení není snadné.
Museli jsem se popasovat s náročnými věcmi.
A tak jsem si
nikdy nestěžoval.
Zároveň jsem byl u něj v ordinaci vlastně pořád.
Moje zdravotní zpráva
byla na konci studia pěkně tlustá.
Stovky záznamů.
Zranil jsem se při každém zápase.
Zápasení...
je brutální sport.
Je to pouliční rvačka s pravidly.
Máte z něj spoustu modřin a podlitin.
Pamatuju si, když jsem měl výron kotníku.
Doktor Strauss
si prohlížel
rentgen mojí nohy, a potom mi řekl,
ať se postavím a svleču se.
Vzal si stoličku, přišel ke mně, provedl klasické genitální vyšetření
a u toho říkal, že se musí ujistit, že se mi to zahojí,
že nemám zvětšené lymfatické uzliny a podobně.
Vždycky opakoval: "Jsi jako plnokrevný kůň,
"musíme zařídit, že poběžíš.
"A toho docílíme jedině důsledným vyšetřením."
Nikdy jsem se ale nepovažoval za oběť.
Uvažuju jako sportovec, takže vím, že když se něco pokazí,
tak ten problém vyřeším.
A jelikož jsme všichni byli sportovci,
tak jsme si z toho nic nedělali.
Všichni o tom věděli a nikdo si z toho nic nedělal.
Kluci o tom pořád vtipkovali,
když někdo musel za doktorem,
všichni skupinově říkali:
"Bacha na koule!"
Dávali jsme mu přezdívky.
Říkali jsme mu doktor Chmaták nebo Prsťák.
Někdo ho jednou nazval doktorem Hračičkou.
Nikdy to s ním nekončilo.
Říkali jsme si, co má za problém?
Bylo to veřejné tajemství, o kterém se mluvilo jen v náznacích,
protože jsme neměli na výběr,
byli jsme přece Buckeyes.
Jen těžko byste našli
víc macho kulturu než mezi sportovci a zápasníky na Středozápadě.
Celý tento příběh se točí kolem toho, co to znamená být chlap.
TĚŽKÉ PRACHY
Napsal jsem o univerzitě několik článků do magazínu
Sports Illustrated.
Být součástí Buckeyes je součástí identity milionů lidí.
Ta identita si zakládá na tom, že pocházíte z amerického Středozápadu.
Muži se v rámci ní snaží napodobit archetyp válečníka.
Chtějí být nezničitelní a dominantní.
U sportovců to platí obzvláště.
Pokud se jim toho nedaří dostát, čelí pak vzteku druhých.
Vidím vás si stěžovat a nadávat.
Vidím ty vaše slabošské ksichty,
jen protože vás někdo o něco připravil.
Chlapi, tohle je tvrdý sport.
Jestli nechcete být jeho součástí, vypadněte.
Je třeba to brát v úvahu, když rozebíráme Straussovu kauzu.
Berou to tak,
že je někdo fyzicky přemohl.
Když vás někdo přemůže během zápasu, prohrajete.
Co když je soupeř ale oproti vám poloviční?
V kontextu sportu byste byli za padavku.
Co byste potom byli za chlapa?
A co když vás navíc sexuálně zneužívá?
Budete o tom vůbec schopni mluvit?
Dokážete to přiznat?
A pokud to přiznáte, jak na to budou reagovat
muži ve vašem okolí?
Máma se mě jednou zeptala,
jestli jsem někdy řekl Russovi a Jimovi
o těch věcech, co pak vyplavaly na povrch.
Odpověděl jsem, že jsem jim nemusel říkat, co dávno věděli.
Naši trenéři nebyli slepí.
Kluci si na doktora Strausse u Jima Jordana
stěžovali.
Jeden ze zápasníků mu řekl:
"Proč nám ten chlap musí pořád prohlížet koule
"a penisy?"
Jim Jordan na to řekl:
"Kdyby to udělal mně,
"zlomil bych mu vaz jako uschlé dříví."
Takže o tom věděl.
A Russ o tom věděl taky.
Co měl doktor Strauss provádět
během fyzických testů
nebo vyšetření se sportovci,
když za ním chodili kvůli zraněním,
mi vlastně nikdo nikdy nesdělil.
Pouze mi přišlo, že byl asi trochu invazivní.
Však víte.
Zkrátka byl asi při zákrocích
příliš kontaktní.
Vždycky kluky chytal
a otáčel si je.
Chytal je za přirození
a otáčel si je.
Když jim vyšetřoval pokožku,
tak se jich u toho dotýkal.
Jednou jsem mu řekl,
že je příliš kontaktní.
Odvětil, že je jen důsledný.
Namítl jsem, že některým sportovcům to vadí.
Že jsou na to dost hákliví.
Ale jemu to bylo jedno.
Jedna námitka a nic se nezměnilo.
Muži v té době
nebyli zvyklí mluvit o své sexualitě a pocitech.
Trenérům to asi bylo nepříjemné,
a tak dělali, že o ničem nevědí.
Russ Hellickson byl pro ně během studia
jako náhradní otec.
Pokud on nepovažoval za důležité se doktora zbavit,
tak to museli přijmout.
MLČTE A TRÉNUJTE
Některým klukům se na škole dařilo.
Mně se v takovém prostředí nedařilo.
Měl jsem zkrátka psychické potíže,
takže jsem nebyl schopen podávat
takové výkony, jaké jsem věděl, že bych jinak dokázal.
Proto jsem se za sebe dost styděl,
že jsem nebyl dost tvrdý, abych to zvládal.
Když všechno vyšlo na povrch,
spousta chlapů nám řekla:
"Já bych mu rozbil držku,
"já bych se zachoval takhle.
"Jak to myslíš, že se tě dotkl?
"Proč jsi mu nenakopal zadek?"
Strauss měl specifický postup.
Nikdy neměl u sebe sestru
ani nikoho dalšího, vše prováděl jeden na jednoho.
Vždy o samotě.
Bylo to jeho slovo proti našemu.
Jasně, mohl jsem ho
sundat, ale co by pak následovalo?
Představte si, že vyjdu ven a uvnitř leží omráčený
dědoušek.
Musíte brát v potaz,
že tenhle chlap pracoval na univerzitě od roku 1979.
Co jsem měl jako udělat?
Kdybych se ohradil,
vyhodili by mě ze školy.
On by si svou práci udržel a pokračoval v tom, co dělal.
A já bych byl bez stipendia.
Mohli jsme přijít o hodně.
Nebyl jsem bohatý.
Moje rodina neměla moc peněz.
Stipendium pro nás bylo vším.
A tak jsme byli bezmocní.
Jediné, co jsem chtěl, bylo stát se národním šampionem
a vážně jsem nechtěl
si to zavařit u slavné Univerzity Ohio State.
A abych řekl pravdu, tak to, co mi prováděl,
jsem ani nepovažoval
za něco špatného.
Nedocházelo mi to.
Vždyť to byl kariérní doktor.
Měl diplom z Harvardu.
Působil na Chicagské a Pensylvánské univerzitě.
Sloužil v armádě.
Publikoval odborné články.
Měl připravenou pohotovou odpověď na každou námitku.
Zneužíval naivní kluky ve věku 18 nebo 19 let.
Navíc se nacházel
v pozici ohromné moci,
protože pokud jim neodsouhlasil fyzické zkoušky,
tak nemohli pokračovat v zápasení.
Měl nad nimi absolutní moc.
Nikdo s tím nic nedělal.
A tak se doktor Strauss choval čím dál tím víc drze.
Chodil za námi
do tělocvičny a, protože většina z nás se snažila
si udržet stejnou váhu,
tak jsme chodili na 20, 25 minut do sauny.
A najednou tam s námi začal chodit i doktor Strauss.
Hned poté se všemi vždy
vypravil i do sprch.
A během sprchování stál zády ke sprše.
Sprcha pro nás byla jako mikrofon.
Takhle jsme se k ní postavili
a takhle se sprchovali.
On se ale sprchoval
zády ke sprše, aby si nás mohl prohlížet.
Vždycky šel do sprch první a odešel poslední.
A pokud vyšel a uviděl,
že se jde mýt další skupina kluků,
tak řekl, že si něco zapomněl umýt, a zase se tam vrátil.
Rovnou zpátky do sprch.
Russ mu dokonce
povolil mít skříňku v naší šatně.
Takže tam Strauss s námi vždycky chodil a sledoval,
jak se ostatní svlékají, utírají, oblékají.
Sám přitom nedělal nic. Nechodil s námi běhat.
Neposiloval.
Pouze se několikrát denně
s kluky sprchoval.
Bylo to do očí bijící.
Když nás sledoval, měl viditelnou erekci.
Chci říct... Totiž... Není to zrovna něco...
na co chci vzpomínat,
nezapamatoval jsem si to schválně...
Řekl jsem mu:
"Kluci jsou nesví z toho, že se s nimi sprchuješ."
A on odpověděl:
"Vždyť ty se taky s kluky pořád sprchuješ."
Povídám, že ne hodinu v kuse.
Bylo mi jasné, že se doktor Strauss
velmi rád sprchuje se sportovci.
Takže se často sprchoval.
Dnes si užijeme dost akce.
Rozhodčí je Fred Feeney.
Fred Feeney je jeden z předních rozhodčích
ve státě Ohio.
Působí tu už velmi dlouho.
To je ale podívaná!
Jednou jsem dělal rozhodčího u zápasu.
Většinou jsem se na konci podepsal a odešel.
Nezůstával jsem.
Nedával jsem si s nikým placáka.
Vždycky je lepší včas zmizet, protože nikdy nevíte,
jestli jste někomu neukřivdili.
Takže jsem se měl k odchodu.
Šel jsem do šatny, svlékl se, šel do sprch,
a pak jsem chtěl zmizet.
Jako vždy.
Když jsem se svlékal, vešel dovnitř Strauss.
Znal jsem ho, protože dlouho pracoval
pro univerzitu.
Znali jsme se roky.
A tak se ho ptám, jak se má.
Povídá, že se má fajn.
Pochvaluje si zápas, prostě si povídáme.
Najednou se ale začne svlékat hned vedle mě.
A to jsme byli v prázdné šatně, mohl se jít svléknout
kamkoli jinam.
Tak se na něj podívám a ptám se, co to vyvádí.
A on na to, že dnes večer potřebuje někde být
a že se předtím potřebuje osprchovat.
To mi dávalo smysl.
A tak jsem se svlékl,
dal si ručník kolem pasu a vyrazil jsem do sprchy.
Za velmi krátkou chvilku
se ke mně Strauss přidal.
Mohl se jít sprchovat kamkoli, ale postavil se hned vedle mě.
Stojím pod sprchou,
on vedle mě.
Trochu zvláštní.
V jednu chvíli jsem se ohlédl
a uviděl jsem, že se nemyje.
Normálně vedle mě masturboval.
Říkám si, co to sakra vyvádí?
Povídá: "Jen se umývám, Frede."
Říkám: "To na to jdeš teda pěkně divně."
Pak si vzpomínám, že jsem se trochu natočil,
a najednou jsem ucítil jeho ruku na zadku.
A...
Nechápu, proč jsem se zachoval tak, jak jsem se zachoval...
Ale byl jsem z toho tak v šoku, že jsem ani nic neřekl,
i když jsem ho měl tehdy asi na místě knockoutovat
na zem.
Ale neudělal jsem to.
Odešel jsem zpátky do šatny a začal se oblékat.
Strauss vyšel ven s ručníkem kolem pasu.
Měl viditelnou erekci.
ŘÍkám mu: "Co to vyvádíš?
"Co to mělo být?"
A on na to: "Nic se neděje. Máš moc krásný zadek.
"Máš taky dobrý penis.
"Máš být na co hrdy."
Celá ta situace byla tak hloupá, že jsem nevěděl,
co na to říct, tak jsem se jen oblékl.
A když jsem vyšel z šatny,
Russ Hellickson a Jim Jordan
stáli na konci chodby.
Podíval jsem se na ně
a řekl: "Strauss vedle mě ve sprše
"masturboval."
Oba mi věnovali pohled.
Jim Jordan se mi zahledel do očí a řekl:
"To je holt Strauss. Vždyť víš, jaký je."
A Russ mu přitakal.
Už na odchodu
jsem tu vzpomínku začal potlačovat,
co nejvíce to šlo.
Nedokázal jsem se s tím vyrovnat.
Dodnes jsem se s tím nevyrovnal.
Postupně jsme se dozvěděli, že tohle se nedělo zdaleka jenom
zápasníkům.
Gymnasti totiž
také cvičili v Larkinsově budově, kde jsme zápasili.
Strauss měl skříňku
i v jejich šatně.
Měl ji i v šatně šermířů.
V šatně fotbalistů.
Slyšel jsem, že ji měl
i v šatně plavců.
Učí se tu 15, 16 sportů.
Šílené.
Byl prostě všude.
Hokej byl pro mě...
Když jste Kanaďan,
tak prostě chcete být hokejista.
Za tím jsem si šel, to byl můj sen.
Každé ráno jsem už velmi brzy chodil na kluziště.
Říkali mi, že jsem posedlý.
Prostě jsem miloval hokej.
Měl jsem to štěstí, že jsem v roce 1985
vyhrál v prváku národní pohár.
Chtěli mě na hodně školách.
Psali mi ze Severodakotské univerzity, kde byli skvělí hokejisti.
Ale Univerzita Ohio State na mě udělala větší dojem.
Mohl jsem tam nastoupit a hned začít trénovat.
Mým cílem bylo
nastoupit, čtyři roky trénovat,
a pak se stát profesionálem.
Nabídli mi plné stipendium,
což bylo skvělé.
Vše, co jsem chtěl, aby se
stalo, se mi opravdu vyplnilo.
Měl jsem velkou radost.
Poprvé jsem se se Straussem setkal,
když jsem byl na univerzitě deset dní.
V tělocvičně se konalo zdravotnické vyšetření.
Byl na mě milý
a ptal se, odkud jsem.
Uvítal mě u nich.
Ptal se mě, jestli jsem už někdy podstoupil vyšetření.
Říkal jsem mu, že si nevzpomínám.
Že jestli mi někdy někdo vyšetřoval kýlu.
Povídám, že ne.
Tak mě poprosil, ať si sundám trenky.
Nevěděl jsem, jak probíhá kontrola kýly.
Nevěděl jsem vůbec nic.
Pamatuju si, že jsem si pak říkal,
že to bylo pěkně divné.
Ale prostě jsem u toho disocioval.
A pak mi někdo řekl: "Ty musíš pořádný penis,"
čímž mysleli,
že mě vyšetřoval opravdu dlouho.
"To se máš, jsi pašák."
Nevěděl jsem, co tím myslí,
ale pokrčil jsem rameny
a odešel.
Asi jsem se měl někoho zeptat, jestli je to normální.
Proč mi u toho musel dělat tohle?
Ale doktor Strauss byl přece týmový zdravotník,
který snad ví, co dělá.
Kvůli tomu ho najali.
Navíc jsem měl radost,
že můžu být na univerzitě a hrát sport, který miluju.
Prostě jsem tam chtěl být.
Od té doby jsem u něj byl víckrát.
A pokaždé mi dělal
vyšetření kvůli kýle.
Jednou jsem dostal hokejkou do chodidla.
Došel jsem k němu a on mi řekl, ať si sundám kalhoty.
A pak mě vyšetřil kvůli kýle.
Celou dobu jsem si říkal,
že mě přece bolí chodidlo.
Ale on byl přece lékař.
Muselo to být normální, protože nikdo nikdy nic nenamítal.
Ale byl jsem z toho špatný.
Tak jsem po Vánocích
šel za trenérem a řekl jsem mu,
že s doktorem je něco špatně.
Chová se fakt divně.
A on mi na to
řekl jenom:
"Nedělej si starosti s doktorem, ale s hraním."
CHARLOTTE REMENYIK trenérka šermu, Ohio State 1978-1999
Má matka byla jediná trenérka šermířů
na Univerzitě Ohio State.
Trénovala muže i ženy.
Záhy poté, co začala
trénovat muže,
se od šermířů doslechla,
že mají problém s doktorem Straussem.
Že divně zíral na muže ve sprchách
a že s nimi trávil víc času, než by bylo normální.
Vybavuju si jeden
konkrétní incident.
Můj tehdejší přítel si na konci tréninku stěžoval,
že mu krvácí ucho.
Máma ho hned poslala za zdravotníkem,
ať se mu na to podívá.
Doprovodila jsem ho
a v ordinaci byl Strauss.
Jen co uviděl mého přítele, pozval ho dovnitř.
A pak za sebou zavřel dveře.
ORDINACE
Když po vyšetření vyšel,
povídá mi,
že chtěl, ať se mu podívá na ucho,
ale doktor mu řekl, ať si sundá kalhoty.
Řekl to i mé matce.
Ta se to rozhodla řešit s vedením.
KANCELÁŘE SPORTOVNÍ KATEDRY ARÉNA SVATÉHO JANA
Trenérka šermu tehdy
řekla, že jí dělá starosti Straussovo nevhodné chování.
Tehdy ještě ani netušila závažnost situace.
Věděla ale, že je nevhodné,
aby se zdravotník sprchoval se sportovci.
Věděla, že není vhodné,
aby ochmatával jejich rozkrok, když mají problém s něčím jiným.
A tak vznesla první stížnost.
VEDENÍ
Jejich reakce byla,
že to jsou jen zvěsti.
Chtěli důkaz.
Bez důkazu nic nebude.
A tak šermířům sdělila,
že potřebují důkaz.
Potřebují někoho, kdo bude vypovídat.
Řekla jim, že bude stát za nimi
a že je podpoří.
Ale nikdo se neodhodlal.
A tak si na nakonec musela před vedením na Strausse stěžovat sama.
Pravidelně se s nimi kvůli tomu potkávala,
protože byli její nadřízení.
Rok za rokem si na Strausse
stěžovala,
protože každé tři, čtyři roky
nastupovali noví šermíři.
Nešlo o jediný incident.
Neustále se to opakovalo.
A nikdo s tím nic neudělal.
V jakých letech jste byl vedoucím sportovní medicíny?
- 1990 až 2004. - Dobře.
Měl jste v té pozici
odpovědnost za dohled nad zaměstnanci?
Ano.
Odpovídal jste také za Richarda Strausse?
Ano.
V roce 2019 v rámci žaloby proti univerzitě
od obětí doktora Strausse
provedli právníci žalobců rozhovory
s bývalými zaměstnanci školy.
Doktor John Lombardo dohlížel na Strausse
na Katedře sportu v letech 1993 až 1995.
Měl jste za úkol zajišťovat bezpečnost sportovců
před sexuálním zneužíváním ze strany týmového zdravotníka?
Ano.
Jakmile trenérka šermu
získala dost svědectví,
vydála se s nimi k nadřízeným...
A to opakovaně během různých obměn vedení napříč časem.
Ukážu vám
jednostránkový dopis ze dne 7. listopadu 1994.
A jak škola zareagovala?
Stejně jako John Lombardo v roce 1994.
Dopis začíná slovy:
"Zaměřil jsem se na stížnost trenérky šermu,
"Charlotte Remenyik,
"kvůli zdravotnickému zacházení se sportovci.
"Na základě její výpovědi jsem
"dospěl k závěru, že její stížnost vychází
"z nepodložených zvěstí nahromaděných za posledních 10 let."
To si samozřejmě nenechala líbit.
Věděla, že musí její stížnost označit za výmysl,
protože kdyby tehdy vyšla najevo pravda,
vedení by se ukázalo být v nejlepším případě neschopné.
Mluvil jste s některým z univerzitných šermířů
o údajném zneužívání ze strany doktora Strausse?
Ne.
Tehdy ještě studenti neměli mobily
a nemohli si nic natočit.
Škola zároveň nepřijala vůbec žádnou
odpovědnost
za všechny ty stížnosti, které na doktora přišly předtím.
Máma si zaznamenávala všechna svědectví, která zaslechla.
Ale vedení to jako důkaz nestačilo.
Zeptal se někdy někdo z univerzity
studentů na chování doktora Strausse?
O nikom nevím.
Zvěsti a narážky.
Univerzita měla jasno.
Ano, jsou to jen zvěsti,
když nic z toho univerzita pořádně nezdokumentovala.
Zeptal jste se někoho z katedry,
jestli se Strauss někdy choval ke studentům nevhodně?
Nevzpomínám si.
Zeptal jste se někoho z trenérů,
jestli se Strauss choval ke studentům nevhodně?
Nevzpomínám si.
Škola ho nechala na pokoji.
V jednu chvíli se ale stížností nashromáždilo tolik,
že se Strauss rozhodl přestat dělat zdravotníka šermířům.
Měli tam dost jiných sportů.
Doktor Strauss navrhl, aby se šermířského týmu
ujal jiný lékař.
Netuším, jestli máma změnu zdravotníka vyžadovala delší dobu,
ale jsem si jistá, že k ní došlo dost pozdě,
třeba po více než deseti letech stížností.
Charlotte Remenyik byla jedinou osobou, která se ozvala
a řekla, že takhle to dál nejde.
Ale i poté, co mu univerzitní trenérka
zamezila přístup k jednomu z týmů,
se postoj školy k němu nijak nezměnil.
Jen si to představte. Trenérka šermu si na něj stěžovala
kvůli svědectvím svých studentů.
Sama do mužských šaten nechodila,
ale i tak toho od studentů slyšela tolik,
že ji to přimělo jít za vedením.
Jak mohlo po něčem takovém jeho řádění pokračovat?
Proč se nikdo další neozval?
Možná kvůli úspěchům univerzitních týmů.
To je ale porážka.
Randleman vyhrává za Buckeyes.
Rex Holman.
Nechtěli, aby jméno některého z týmů pošpinil skandál.
Přitom ne každému týmu se v té době dařilo.
Přesto všichni mlčeli.
Ale pak se něco pokazilo.
Richard Strauss totiž nebyl jen sportovním zdravotníkem,
ale i průkopníkem steroidů.
UŽÍVÁNÍ ANABOLICKÝCH STEROIDŮ
Napsal o anabolických steroidech
pěknou řádku článků.
VEDLEJŠÍ ÚČINKY STEROIDŮ
V osmdesátých letech začali vědci poprvé objevovat
dopad steroidů na sportovní výkon
a Richard Strauss byl jeden z prvních, který zkoumal
látky zaměřené na zlepšení výkonu.
Podle jednoho z fotbalistů je hrát proti sportovcům
na steroidech
jako dát v běhu na devadesát metrů
soupeři dvoumetrový náskok.
I to je velký důvod, proč někteří hrají ruskou ruletu
s touto silnou a potenciálně nebezpečnou látkou.
Dnes vítáme ve studiu sportovního zdravotníka,
který steroidy dlouhodobě zkoumá.
Otázka anabolických steroidů
většinovou populaci dosud příliš nezajímala,
protože toho o nich lidé mnoho nevěděli.
Hned několik zdrojů mi přiznalo, že steroidy dostaly
od doktora Strausse.
Mé zdroje se shodly také na tom, že doktor steroidy distribuoval.
Mluvil jsem s jedním bývalým trenérem,
jehož úkolem bylo
distribuovat steroidy sportovcům.
Tehdy lidi poprvé
napadlo, že bude
díky steroidům možné začít vyhrávat.
A Strauss byl považován za odborníka.
Měl malou kancelář, která sloužila i jako ordinace.
A v ní měl zamknutou skříňku s léky.
Pouze on k ní měl klíč.
Uvnitř přechovával anabolické steroidy.
Strauss věděl o testování steroidů.
Zavedli nás dovnitř s tím, že nám píchnou injekci vitamínu B12.
B12 už mi kdysi píchali,
ale tohle bylo jiné.
Píchli nám to někdy před nároďáky a konferencí univerzit.
Vpravili nám pořádnou dávku.
Prý to byly vitamíny,
ale moc tomu nevěřím.
Možná to byl testosteron?
Připadal jste si potom jinak?
Hodně dobře.
Vážně, vážně dobře.
Byl jsem plný energie
a snáze jsem se zotavoval.
To s vámi B12 podle mě neudělá.
Byla tam nádoba s nápisem: "Pouze pro zvířata."
Říkali jsme tomu zvířecí šťáva.
- Myslíte u doktora Strausse? - Ano.
A... zkrátka nevím.
Přišlo mi, že v 80. a 90. letech
hodně lidí na škole nabíralo hmotu.
Jako by už tak nebyl ve výhodě,
teď měl Strauss další
potenciálně kompromitující informace proti škole.
Stačilo mu říct:
"Tento student se mě pokouší udat,
"protože mu podávám steroidy."
Stačí mrknout a jste bez stipendia.
A teď si představte, že jste trenér
a víte, že zdravotník
dává vašim sportovcům steroidy,
nebo jste šéf katedry.
Chtělo by se vám sportovního zdravotníka
udat, obzvláště když víte, že vám pomáhá podvádět?
Občas si říkám, komu jako prvnímu došlo,
že bude lepší o celé záležitosti mlčet,
protože pokud by se zachovali správně,
toho chlapa by vyhodili a vše by vyšlo na povrch,
byla by to pěkná polízanice.
Zároveň si ale myslím, že tu nešlo jen o steroidy.
Byly tu i další důvody, proč o tom nikdo nemluvil.
Nedokázali (a schválně užívám minulý čas
i když mnozí to nedokážou ani dnes) pochopit,
jak se to mohlo stát.
Jak se mohli tito
osmnáctiletí až dvacetiletí sportovci
proboha
stát oběťmi sexuálního zneužívání?
A tím se vracíme k otázce hanby.
Neradi totiž vnímáme muže jako oběti
v tomto smyslu,
a to jim ubližuje,
nejen protože o nich lidé mají určité představy,
ale taky protože oni sami o sobě mají určitou představu.
Richard Strauss toho zneužíval.
Nezkoušel to na každého.
Zaměřoval se hlavně na mladíky
z převážně venkovského prostředí,
kteří většinou strávili celou střední školu
sportováním,
a proto byli sexuálně nezkušení.
A naivní.
Mnozí z nich byli první,
kteří se ze své rodiny
dostali na vysokou, a proto potřebovali sportovní stipendium.
Věděl, jak tyto muže zneužívat.
A postupně si k nim dovoloval víc a víc.
Vždycky na nás byl milý a kladl nám komplimenty.
Manipuloval s námi,
ale nám to absolutně nedocházelo.
Když nám tehdy bylo mezi 18 až 20 lety,
tak jsme nikdy předtím neslyšeli o predátorech.
Neslyšeli jsme o groomingu.
Třeba pojem grooming
jsem tehdy vůbec neznal.
A přesně to nám prováděl.
Lichotil nám.
Stal se naším kamarádem.
Fotil si nás.
Dával nám vizitky
a říkal, že nám pomůže začít dělat modeling.
Často si nás fotil.
Nafotil třeba Jima Jordana do knihy Russe Hellicksona.
Doktůrek byl i fototograf.
A proslýchalo se o něm, že je v tom tuze dobrý.
Že prý fotil krásné černobílé fotky.
A slyšeli jsme i o jednom zápasníkovi,
kterého nafotil a nastartoval jeho kariéru v modelingu.
Podepsal smlouvu s agenturou.
A měl úspěch, vydělával peníze.
To nás ohromilo.
Neznělo to špatně.
O letních prázdninách
jsem zkoušel dělat modeling,
abych si přivydělal.
A doktor Strauss mi řekl,
že mě klidně nafotí,
že je fotograf.
Byl jsem chudý vysokoškolák,
tak se ho ptám, co to bude stát.
Odpověděl, ať si nedělám starosti,
že ho baví fotit.
Tak mě pozval k sobě domů.
U sebe...
měl v jednom z pokojů malý ateliér.
Povídá:
"Nafotíme pár snímků bez trička."
A tak jsem si ho sundal a nechal se nafotit.
A pak mě začal trochu osahávat.
Chtěl mi sundat i kalhoty,
ale to jsem odmítl.
Pak vyvolal negativy
a zeptal se mě, co na ně říkám.
Tak jsme si je spolu prohlíželi a...
když si to zpětně vybavuju,
říkám si, že jsem do toho šel dobrovolně.
Proč jsem to udělal?
Věděl, co je ten chlap zač, a stejně jsem do toho šel.
Říkám si, jestli si za to nemůžu sám?
Proč jsem do toho šel?
Ale šel jsem do toho.
Často mi lidé říkali:
"Tebe má Strauss nejradši, viď?
"Jsi jeho oblíbenec."
Od té doby mě doktor Strauss ponásledoval všude.
Tak to bylo.
Sakra, chlape.
Zatlač na něj, Dane! Sundej ho!
Vždycky byl poblíž.
Když jsme se vraceli z brusliště, vždy tam stál.
Museli jsme za ním s každým zraněním.
Neměli jsme na výběr.
Jako profesionální sportovec byste měl být schopen
nemyslet na nic jiného.
Jen na led a hokej.
Ale... já to nedokázal.
Neuměl jsem se s tím vyrovnat.
Celý trénink jsem si říkal, co mi to vyvedl?
Trénovali jsme taktiky
a já si nedokázal zapamatovat přesný postup.
Byl jsem v hajzlu.
Před nástupem na školu jsem byl soustředěný stroj,
ale teď jsem měl nervy v kýblu.
Al Novakowski se zase dostal do šarvátky.
Neměl jsem to komu říct,
protože jsem si nebyl jistý, jestli se to neděje jen mně.
Postupně se to zhoršovalo.
Od té doby jsem nebyl stejný člověk.
Jednou jsem v neděli ráno
zaspal.
To nesmíte. Nemůžete zameškat trénink.
Pamatuju si, jak jsem spěchal
na brusliště a věděl, že jsem v maléru.
Vešel jsem k trenérovi do kanceláře
a začal se mu strašně omlouvat.
Víte, jak to je.
A on mi řekl: "Skončil jsi."
Ptal jsem se ho, jak to myslí.
A on na to: "Nejsi nic
než zhoubný článek našeho týmu."
A moje tělo prostě...
Můj sen skončil.
Zhroutil se mi celý svět.
Nevěděl jsem, co mu mám říct.
Zvedl jsem se a...
odešel z brusliště a už se nikdy nevrátil.
Vzpomínám si, jak jsem si
na tréninku vymknul rameno.
Russ mě poslal za Straussem, ať se mi na to podívá.
Věděl jsem, co mě čeká.
Stál jsem tam
před ním úplně nahý.
Provedl mi klasický zákrok.
Ohmatával mě kolem varlat.
Tahal mě za penis.
Pomalu mě začal masturbovat.
Ztuhl jsem.
Koukal jsem do stropu
a modlil se, ať to skončí.
On ale pokračoval.
Podíval jsem se dolů na temeno jeho hlavy.
Byl strašně blízko a nakláněl se mi ještě blíž k rozkroku.
V ten moment jsem se odtáhl.
Když jsem to udělal,
narovnal se a řekl mi, že se můžu zase obléct.
Oblékl jsem se a beze slova odešel.
Pak už jsem nikdy nešel na trénink.
Na několik týdnů jsem zmizel.
Nakonec jsem se odhodlal jít za Russem
a říct mu, že už dál nemůžu a končím.
A on mi řekl, že jestli se někdy budu
chtít vrátit, tak mám dveře otevřené, ale do té doby sbohem.
Víc mi toho neřekl.
Po třech letech zápasení
jsme si toho víc neřekli.
Tehdy jsem přestal být člen Buckeyes.
Přestal jsem zápasit za univerzitu
a ukončil studium,
protože jsem přišel o stipendium.
Státním šampionem se stává Dan Ritchie.
Táta byl pěkně naštvaný.
Říkal mi, že mi zbývá jen rok a půl do konce.
"Proč to nedotáhneš?"
Nedokázal jsem mu říct pravdu.
Nevěděl jsem jak.
Neměl jsem dost síly
na to mu přiznat: "Tati,...
"stalo...
"stalo se mi tohle.
"A už na to nemám."
Myslím si...
že má neschopnost
nám dost...
pokazila vztah, který se od té doby nezlepšil.
Přiznal jste to rodičům?
Jestli jsem jim přiznal, že jsem přišel o stipendium?
Ne. Ne. Ne.
Víte, co by mi na to řekli?
"Proč tě vyhodili z týmu?"
Říct něco takového svým rodičům, kteří jsou... Však víte.
Ne, nepřiznal jsem jim, že mě vykopli.
Ani že jsem přišel o stipendium.
Pár lidem jsem přiznal, že už nehraju,
a oni se zajímali proč.
Tak jsem řekl, že jsem nebyl dost dobrý.
A tomu se mnozí dost divili.
Hlavně ti, kteří mě znali,
mí staří trenéři nebo ti, kteří mě viděli hrát na střední.
Nechápali to, ale já to nerozváděl.
Prostě jsem své lži sám uvěřil.
Pak jsem začal pít a upadl do deprese.
Doktoru Straussovi se mezitím velmi dařilo.
Jen si to představte.
Máte tu doktora, proti kterému se po více
než deset let vznáší stížnosti.
Jak univerzita zareaguje?
STUDENTSKÉ ZDRAVOTNÍ CENTRUM JOHNA W. WILCEHO
Povýší ho.
Stal se z něj vedoucí lékař univerzitního zdravotního centra.
Asi si říkáte: "Moment.
"Vždyť přece všichni vědí, co dělá.
"Všechno to sprchování se studenty
"a oni ho povýší?"
Přesně to univerzita z nepochopitelných důvodů udělala.
A tak doktor Strauss pokračoval v tom,
co dosud přes deset let dělal,
tedy ve zneužívání vysokoškoláků
pod zástěrkou zdravotní péče.
Našel jsem si na prsou bulku,
tak jsem s tím chtěl někam zajít.
Našel jsem si ve studentském adresáři
zdravotní centrum a vydal se tam.
Tam mě poslali k doktoru Straussovi.
Vešel do ordinace.
Působil docela drobně
a celkem přívětivě.
Začal se mě ptát, co mě trápí
a kvůli čemu jsem přišel.
A pak mi začal klást dost divné otázky
o tom, jestli jsem gay a podobně.
Připadalo mi to zvláštní.
Pak mi řekl, ať se svléknu.
Úplně donaha,
což mi také připadalo zvláštní.
Jenže on byl odborník a já jen mladý kluk.
Myslel jsem, že se musím řídit jeho příkazy.
Následovalo
genitální vyšetření.
Nevybavuju si, že by měl na sobě rukavice.
Ale pamatuju si jeho dech.
Tedy jak mi během vyšetření
dýchal na genitálie.
Pak se mě zeptal,
jestli jsem se někdy chtěl vyspat s více než jedním člověkem.
Tehdy mi začalo být opravdu nepříjemně,
protože mi došlo, že tohle není normální.
Pak mi položil ruce na hruď,
začal masírovat
a otírat se o mně ze strany pánví.
Poznal jsem, že má erekci.
Šíleně jsem se styděl
a netušil jsem, co si počít.
Nějak jsem se z té situace vyvlékl
a odešel jsem.
Byl jsem pěkně vytočený.
Na druhý den jsem
zavolal Tedu Graceovi,
vedoucímu studentského oddělení.
A ten mě pozval do kanceláře,
ať si o tom s ním a se Straussem promluvím.
Podle mě sehrálo roli,
že první udání nepřišlo od sportovce.
Steve Snyder-Hill se nemusel bát,
že by si na něj někdo zasedl,
že by přišel o stipendium
nebo že by se mu spoluhráči posmívali.
Byl v lepší pozici než oni.
Zvedněte pravou ruku.
Přísaháte, že vaše výpověď k případu
bude zahrnovat pouze pravdu,
k tomu vám dopomáhej Bůh?
Přísahám.
- Dobrý den, doktore. - Zdravím.
Jmenuju se Ilann Maazel.
V roce 2019 v rámci žaloby proti škole
vyzpovídal Illaan Maazel doktora Teda Grace,
bývalého Straussova nadřízeného
z Oddělení studentské zdravotní péče.
Má právní firma je proslulá žalobami proti velkým institucím,
městům, státům, americké vládě,
korporacím a mocným lidem.
Snažíme se mocné usvědčit ze lži.
Doktor Strauss byl na oddělení vaším podřízeným, je to tak?
Ano.
Doktor Grace byl asi
jediný člověk na univerzitě, který kdy proti Straussovi podnikl nějaké kroky.
To je děsivá pravda.
Za celých 20 let byl jediný,
kdo do Straussova řádění hodil vidle.
Stalo se to v roce 1995.
Zúčastnil jste se schůzky se Snyderem-Hillem a Straussem?
Je to tak.
Když jsem tam přišel, Strauss už tam seděl.
Tvářil se velmi přívětivě.
Sotva jsem ale zmínil,
že jsem na sobě ucítil jeho penis,
praštil plnou silou do stolu a zařval:
"Vy mi chcete jen zničit pověst!"
Úplně jsem ztuhl,
byl jsem jen mladý kluk.
Podíval jsem se na všechny v místnosti
a nevěděl jsem, co na to říct.
Nikdo nevěděl. Všichni byli v šoku.
Začal jsem sám o sobě pochybovat
a říkat si, že třeba měl jen v kapse peněženku.
Možná jsem se jen spletl.
Hned poté
jsem odešel a cítil se příšerně.
Ted Grace mi pozděli zavolal
a zeptal se, jak to můžou napravit.
Řekl jsem, že pokud usoudí,
že jsem se jen spletl, tak jim to uvěřím,
pokud mi dokážou, že se to stalo poprvé.
Odpověděl mi:
"Slibuju, že se to stalo poprvé."
A tak jsem ho poprosil, jestli by mi to poslal písemně.
Na druhé straně drátu zavládlo ticho.
Poznal jsem, že z toho nemá radost.
Ale o pár dní později jsem dostal dopis.
Je toto dopis,
který jste 26. ledna 1995 poslal Stevenu Snyderu-Hillovi?
To je on.
V něm jste uvedl:
"Chci vás ujistit, že jsme nikdy předtím nedostali stížnost
"na chování doktora Strausse,
"pouze několik pozitivních komentářů."
To je ale lživé tvrzení, je to tak?
Ano.
Po 24 letech jsem zjistil,
že tři dny přede mnou obdrželi na Strausse druhou stížnost.
Pouhé tři dny.
Řekl jste někdy Snyderu-Hillovi o oné druhé stížnosti?
Myslím, že neřekl.
Chci vás ujistit, že jsme nikdy předtím nedostali stížnost...
Rád bych ale něco uvedl do záznamu.
Prosím.
Tuto nesrovnalost jsem si uvědomil teprve nedávno.
Ale tento dopis jste napsal 23 dní
po obdržení druhé stížnosti, ne?
Já vím. Ale... Myslím...
Myslím, že jsem tehdy o té druhé stížnosti nevěděl,
když jsem toto napsal, protože...
Nikdy bych... Asi mě neznáte,
ale nikdo bych Snyderu-Hillovi nelhal. Neměl jsem k tomu důvod.
Snyder-Hill vám ale řekl, že pokud se to nestalo poprvé...
Nechte mě domluvit...
Pokud by to nebylo poprvé, tak by svou stížnost nestáhnul.
To vám řekl, je to tak?
Co si představujete pod stažením stížnosti?
Mohl byste mi zodpovědět otázku?
Řekl vám, ať mu potvrdíte,
že se to stalo poprvé,
jinak stížnost nestáhne.
Co je psáno, to je dáno.
A ta stížnost se vztahovala na sexuální zneužívání
a napadění ze strany doktora Strausse, je to tak?
Ano.
Rád bych ale uvedl do záznamu,
že jsem udělal chybu.
Lhali mi.
Řekli mi, čemu mám věřit, a já tomu uvěřil.
Spolkl jsem to i s navijákem.
A tak jsem si dál žil svůj život
a myslel si, že jsem se v doktorovi zmýlil.
Ale přitom pravda byla zdaleka horší.
Zdaleka.
Jednou večer
mi nebylo dobře, špatně se mi polykalo.
Asi jsem vypil příliš mnoho vodky.
Spolubydlící mě zavezl do studentského zdravotního centra.
Přijali mě jako normálního studenta.
Což bylo o ničem, protože jsem byl jako sportovec
zvyklý na jiné zacházení,
jenže tehdy jsem byl už jen student.
Postavil jsem se do fronty,
moc si ničeho nevšímal
a najednou ho vidím.
Doktora Strausse.
Tehdy se mnou ale zacházel jinak.
Jen mě rychle vyšetřil.
Říkal, že mám něco s hrtanovou příklopkou.
Pak mi popsal její pohyb
a řekl, že je zanícená.
A řekl mi, že aby mě zanícení zbavil,
musí mi podat sedativa.
Že prý se díky nim
zanícení zlepší.
Byl jsem mu vděčný.
Konečně se ke mně choval jako dobrý lékař.
Pichl mi injekci se sedativy.
A pak mi nabídl, že mě sveze domů.
Nevzpomínám si, jak jsem nasedl do auta,
ale vím, že mi pomohl do pokoje.
Lehl jsem si a nemohl jsem se hnout.
Byl jsem paralyzovaný.
Začal mě hladit po boku a po zádech.
Což mi přišlo pěkně divné.
Ale byl jsem úplně mimo...
Snažil jsem se to zpracovat,
ale připadal jsem sjetě.
Úplně jsem nedokázal...
No...
A pak mě znásilnil.
Ráno jsem se vzbudil a...
Snažil jsem se to zpracovat.
Snažil jsem se...
si to všechno vybavit.
Jak jsem se sem dostal?
Jak se mi to mohlo stát?
A...
Byl jsem z toho v prdeli.
Prostě...
Zkrátka...
Komu jsem to mohl říct?
Komu jsem to měl říct?
Když jsem zpovídala Ala Novakowskiho,
vyšetřování do té doby odhalilo 47 obětí znásilnění.
Novakowski byl 48.
Když jsem zjistil, že celou dobu věděli,
že celá univerzita věděla,
že zneužívá sportovce,
tak jsem tomu nedokázal uvěřit...
Dodnes si říkám,
to nikdo z nich neměl vlastní děti?
Copak neměli srdce ani duši?
Prostě...
Pro takové lidi existuje speciální místo, ale v nebi to nebude.
Celou dobu to věděli.
Kolik dalších obětí
svůj příběh nezveřejnilo?
Ukončil jsem studium,
ale Straussovo řádění ještě
několik let pokračovalo.
To je důkaz číslo 19.
Další znepokojivý incident. Je to tak?
Ano.
Je to třetí přímá stížnost na doktora Strausse?
To je ona.
Tato stížnost pochází z 3. ledna 1995, správně?
Správně.
A tato čtvrtá zase ze 6. ledna 1995, ano?
Ano.
A toto je vaše interní sdělení z 10. ledna 1996, viďte?
To je ono.
- Tedy o více než rok později? - Ano.
Student uvádí,
že doktor Strauss komentoval jeho svaly.
- A chtěl, aby si svlékl tričko. - Ano.
Potom mu Strauss řekl,
aby se svlékl donaha.
A pomalu provedl vyšetření, které prý zahrnovalo hlazení.
Nikdy nic podobného nezažil.
Je to tak.
A poté student ejakuloval, že?
Ano.
Přijde vám normální, aby pacient
během zdravotního vyšetření ejakuloval?
Nepřijde.
Takže jste se s tím poprvé
setkal u Strausse, ano?
Ano.
Během vyšetřování stížnosti
jste poslal Strausse na nařízenou dovolenou, ano?
Ano.
... během vyšetřování má do odvolání nařízenou dovolenou.
Jednou z nejpodivnějších věcí na tomto případu je,
že doktor Grace nikdy doktora Strausse
nenahlásil lékařské komoře.
Naopak doktor Strauss nahlásil doktora Grace.
Stížnost na etické pochybění doktora Teda W. Grace
Stěžoval si,
že ho doktor Grace neprávem obvinil
ze sexuálního zneužívání.
Že si sám připadá zneužit.
Tři měsíce po této poslední stížnosti
na vás doktor Strauss podal stížnost lékařské komoře.
- Ano. - Do té doby jste
s lékařskou komorou o ničem nemluvil, ano?
Správně.
Vůbec jste nebyli v kontaktu?
Nebyli.
Ani jste lékařské komoře
nepodal na Strausse stížnost, že? - Nepodal.
Přišel jste s komorou
do kontaktu až v červenci 1996, ano?
Ano.
Kvůli Straussově stížnosti, správně?
Správně.
Když lékařská komora doktora Grace vyzpovídala,
sama v návaznosti začala
doktora Strausse vyšetřovat.
Do července 1996
tedy nikdo na univerzitě
nepodal na Strausse stížnost, ano?
Ne písemně.
Lékařská komora ale tvrdí, že vůbec žádnou.
V návazosti pak univerzita
spustila disciplinární řízení s doktorem Straussem.
Své závěry potom
vůbec nikomu nezveřejnili
a pouze doktora v tichosti odstranili z pozice sportovního zdravotníka
a ze studentského zdravotnického střediska.
Dne 5. srpna 1996
Williams informoval Strausse, že zvážil veškeré dostupné inforace
a rozhodl Straussovo působení na těchto pozicích
s okamžitou platností neprodloužit, ano?
Ano.
Ale jinak se nic nezměnilo.
Pořád vyučoval internu, že?
A stejně tak prevenci.
Ano.
Dál působil na zdravotnické fakultě?
Ano.
Univerzita ho nikdo nevyhodila, že?
Nevím o tom.
V roce 1998 pak z vlastní vůle odešel do důchodu.
A i po odchodu do penze
mu univerzita udělila titul emeritního profesora.
Emeritní profesura je čest.
A Straussovi se jí ze strany univerzity dostalo.
- Ano. - Museli mu ji dopřát?
Asi ne.
Jeho pověst nebyla zničena,
nemusel hanbou
opustit město.
Pořád byl považován za váženého člena fakulty,
který se odstěhoval na západ za sluníčkem.
Otevřel si ordinaci v Kalifornii.
Mohli si na zeď pověsit,
že je emeritní profesor Univerzity Ohio State.
Neodpykal si za své zločiny
vůbec nic.
Sexuálně zneužíval fotbalisty,
zápasníky,
tenisty,
hokejisty,
a šermíře.
Zneužil dokonce i studenty, kteří nebyli sportovci,
jen za ním přišli ve zdravotním centru.
Zneužil je opakovaně.
To vše univerzitě rovnou pod nosem.
Celá kauza...
se tím málem uzavřela.
Ale o dvacet let později se vše od základu změnilo.
Dnešek je dnem,
kdy bude spravedlnosti učiněno za dost
v případu hrozivého predátorského zacházení zdravotníka Larryho Nassara.
Sledoval jsem případ Larryho Nassara
na Univerzitě Michigan State velmi zblízka...
protože moje dcera byla gymnastka.
Co byste mu chtěla říct?
Ctihodnosti, děkuji za to,
že se mohu podělit o svou zkušenost.
Zavolal jsem Mikeovi Disabatovi, abych s ním vše probral.
Předčítal mi výpovědi obětí.
Bylo pro mě náročné zpracovat,
že jsem obětí Larryho Nassara.
Nechápala jsem tehdy, že jeho chování
je projev sexuálního zneužívání.
Myslela jsem si, že můžu lékařům věřit, protože vám přeci mají pomoct.
Tehdy mi došlo, že se nám stalo to samé.
Zhasnul všechna světla.
Byla jsem s ním o samotě.
Pokaždé nám dělal to samé.
I když jsme si jen zranili koleno či kotník.
Byli jsem znechucená spíše sebou než Larrym.
Ctihodnosti, musí se vyšetřit, jak se to mohlo stát,
abychom mohli hnát k odpovědnosti ty, kteří Nassara nechali řádit.
Pokud násilníka potrestáme za jeho chování,
pomůže to dalším obětem.
Děkuji.
Jejich výpovědi byly tak silné,
že se mi to vše začalo vracet.
Strávil jsem další dva měsíce
hovory s bývalými spolužáky,
jen abych si ověřil, co jsem už věděl,
tedy že Richard Strauss byl jen další Larry Nassar.
Mike Disabato se mě jednou zničehonic
zeptal na doktora Strausse.
A tak jsem se podělil o svou zkušenost.
Nikdy dřív jsme o tom s Mikem nemluvili.
Po letech se mě ale na Strausse zeptal.
Napřed jsem si myslel,
že si nic podobného nevybavuju.
Ale když jsem se nad tím zamyslel,
tak se mi to postupně začalo
všechno vracet.
A nebyl jsem jediný.
Pak mi řekl, že se jim ozve.
Ptal jsem se, komu se ozve.
A on, že se ozve Univerzitě Ohio State,
aby celou věc prošetřili.
Napřed jsem neměl slov.
A pak jsem ho prosil, ať to nedělá.
Proč?
Styděl jsem se.
Na Univerzitě Ohio State údajně před 40 lety
začalo docházet k sexuálnímu zneužívání.
Mike mi oznámil, že to přesto udělá.
Máme pro vás další podrobnosti
o údajném sexuálním zneužívání
ze strany zdravotníka univerzitního zápasnického týmu.
I když jsem s tím nechtěl mít nic společného, řekl jsem Mikeovi,
že ho nenechám o tom mluvit samotného
a že mu budu stát po boku.
Dnes se ozval další bývalý student Univerzity Ohio State,
který tvrdí, že jej doktor Strauss sexuálně zneužíval.
Rozhodl jsem se,
že je musíme hnát k odpovědnosti.
Mluvím za mnohé bývalé spolužáky, kteří tu dnes nejsou.
Nabídl jsem jim pomoc.
Dan Ritchie je další muž, který po 25 letech jde
s pravdou ven.
Stížnost pocházela od pacienta
ze studentského zdravotního centra.
Jakmile se začaly ozývat další oběti,
univerzita spustila vlastní vyšetřování.
SCHŮZE UNIVERZITNÍ SPRÁVNÍ RADY
Zachovaly se dle očekávání stejně,
jak se zachovaly univerzity
Penn State a Michigan State.
Zaplatily si hloubkové nezávislé prošetření celé záležitosti.
Jakmile vyšetřování skončí, univerzita zveřejní celkovou zprávu.
Nikdy ale neví, kdy k tomu dojde.
Brzy se ukázalo,
že tento případ se kauze s Larrym Nassarem
nakonec tolik nepodobal.
Případ totiž postrádal svého Larryho Nassara.
Richard Strauss unikl stíhání.
Nezávislý právní zástupce dnes poskytl informaci,
že Richard Strauss zemřel v roce 2005.
Vše naznačuje, že bývalý školní zdravotník spáchal sebevraždu.
Bude to znít morbidně,
ale našel jsem si jeho pitevní zprávu,
protože jsem chtěl znát podrobnosti.
Chtěl jsem vědět, co měl na sobě.
Zajímalo mě, jak to udělal
a proč to udělal.
Doufal jsem, že se dozvím,
že ho utrápilo svědomí z toho, co nám provedl.
Ale ukázalo se, že jen trpěl bolestmi
a přestaly mu zabírat prášky.
Ani náznak výčitek.
Pouze přestal zvládat své bolesti.
Pěkně mě to zklamalo.
Pokud je údajný pachatel po smrti,
někteři si kladou otázku, jaký je důvod pokračovat ve vyšetřování.
Univerzita uvedla, že vyšetřování má dva cíle.
Jedním z nich je prověřit
všechna obvinění proti Straussovi
a druhým je zase zjistit,
jestli o nich na univerzitě věděl ještě někdo další.
To by totiž mohlo vést k právnímu postihu.
Pokud univerzita stížnosti na sexuální obtěžování ignorovala,
pak může čelit právním postihům.
Ignorace je takové těžké slovo,
ale vlastně jde o to, jestli je to vůbec zajímalo.
A jestli se to pokusili zastavit.
Jestli podnikli správné kroky.
Univerzita totiž nejenže nic nepodnikla,
ale ještě tomuto predátorovi umožnila v řádění pokračovat.
Rozhodli jsme se jednat.
Stal jsem se hlavním žalobcem
žaloby proti univerzitě.
Bývalí univerzitní zápasníci žalují
školu za roky údajného sexuálního zneužívání
s tím, že škola ignorovala jejich stížnosti
na týmového zdravotníka.
Bylo to pěkně děsivé.
Žaloval jsem univerzitu,
za kterou jsem roky zápasil.
Přišlo mi to šílené.
Ale muselo to být.
Univerzita nás měla ochránit.
Moc dobře věděli, co se děje.
Zeptali jsme se našich právníků, co si počít.
Kvůli obviněním ze sexuálního zneužívání
ze strany školního lékaře
univerzitu zažalovaly desítky mužů.
A tím se vyjevil další velký rozdíl mezi tímto případem
a kauzou Larryho Nassara.
ŽE PRÝ NĚKDO ZNEUŽÍVAL ŠKOLNÍ ZÁPASNÍKY? TO SOTVA.
Lidé to nedokázali pochopit.
Jak se mohli tito namakaní muži
stát oběťmi
sexuálního napadění?
TO PŘECE VŮBEC NEDÁVÁ SMYSL
PĚKNÁ BLBOST.
SOLIDNÍ SNŮŠKA KRAVIN A LŽÍ
Vždyť to byli zápasníci.
Jeden z nich byl Mark Coleman.
Jeden z nejtvrdších tvrďáků.
Úžasný univerzitní zápasník,
který vyhrál národní titul.
Po své oceňované zápasnické kariéře
se dal na MMA,
kde slavil další úspěchy.
V UFC se proslavil svým chvatem Sraž a dobij.
Co to znamená?
Srazíte soupeře k zemi a tam ho dorazíte.
Coleman je naprosté zvíře.
Jak ho proboha mohl někdo jako Strauss zneužít?
Byl jsem z té záležitosti dost nervózní.
Chtěl jsem univerzitu hnát k odpovědnosti,
abychom věděli, že se to nebude opakovat.
UDĚLÁTE COKOLI, ABYSTE SE PROSLAVILI
Ale všichni nám říkali, ať s tím jdeme někam,
takže za kým jsme si měli jít pro pomoc?
Je mi ctí uvést Russe Hellicksona.
Russi.
Měli jsme spolu skvělý vztah.
Jako zápasnický trenér
mám tři dcery a více než 500 synů.
Russ byl pro mě jako člen rodiny.
Můj druhý otec.
Napsal jsem mu dlouhou SMS
s tím, že ho potřebujeme.
A on mi za hodinu odepsal:
PŘIPRAVTE TO, DORAZÍM
Asi dvacet z nás
se potkalo v místní střední škole, kde jeden ze zápasníků
pracoval.
Všichni jsme tam s ním seděli
a každý z nás
mu popsal, co se nám stalo.
Každý vyjádřil svoje.
Bylo to plné emocí.
Když na mě přišla řada, zeptal jsem se,
jestli si pamatuje, když jsem za ním přišel
a řekl mu, že končím.
Pamatoval si to.
Říkám: "Tehdy jsem neřekl důvod.
"Tohle byl ten důvod."
Otevřel se nám
a soucítil s námi a pochopil, co se celou dobu dělo.
Na konci setkání řekl,
že rád na podporu každého z nás
napíše dopis.
Přesně to jsme chtěli.
Potřebovali jsme ujištění.
Připadali jsme si jako rodina.
Obrátili jsme se také na asistenta trenéra Jima.
Jeho postavení se ale od univerzitních časů dost změnilo.
Dámy a pánové,
přivítejte kongresmana Jima Jordana.
Děkuji, jste moc milí.
Jim Jordan se stal výrazným zástupcem
Republikánské strany ve Sněmovně reprezentantů.
Věčně byl ve zprávách a médiích.
Rádi vás zase vidíme, kongresmane Jordane.
S jeho názory nesouzním,
ale jsem hrdý na to, že mě na škole trénoval.
Měl ideály
a také čest.
Disciplína znamená dělat něco, co nechcete,
když to nechcete dělat.
Znamená to konat správně,
když je snazší konat pohodlně.
Vaši odborníci znali pravdu.
Váš mluvčí znal pravdu.
Ale nejvíce mě trápí, že jste ji znala i vy.
Byl hotový pitbull.
Proto jsem si říkal, že někdo takový se za nás
přece určitě musí postavit, ne?
Vzpomínáte si na Strausse?
Ano, znal jsem toho doktora.
Jordan nás nechal na holičkách.
O žádném zneužívání jsem ale nic nevěděl.
Mluvil jsem s dalšími trenéry,
a ti o něm také nevěděli.
Pokud někdo tvrdí, že jsme o tom věděli
a nenahlásili jsme to, tak neříká vůbec pravdu.
Určitě o tom musel vědět.
Všichni něco tušili.
A myslíte, že on také?
Podle mě tušili všichni.
Naštvala mě jeho reakce? Ano.
Jak byste popsal obvinění
proti doktoru Straussovi?
Jediné, co vím, je, že jsem o žádném zneužívání nevěděl,
to je celé.
Říct, že o ničem neví,
je naprostá lež.
Prachsprostá lež.
Vítáme ve studiu kongresmana Jordana,
který s námi chce poprvé celou kauzu podrobně probrat.
Jaká byla vaše první reakce?
Myslím si, že původci těchto obvinění nelžou.
Věřím jim. Za sebe ale musím říct, že jsem nikdy
nebyl svědkem zneužívání, ani jsem o něm neslyšel...
Můžu vám potvrdit,
že Jimmy o chování doktora Strausse mluvil mnohokrát.
Hovory v šatnách jsou něco jiného,
než když k vám někdo přijde
a někoho obviní ze zneužívání.
A v šatnách jste něco zaslechl?
Ne, v šatnách se nic neproslýchalo.
Ani žádné náznaky něčeho,
co by se dnes dalo považovat za zneužívání?
Vůbec nic. Vůbec.
Netrávil jsem s Jimem
čas v šatně, tak nevím, co všechno zaslechl.
Ale vím, co řekl mně.
A proto vím, že o tom věděl.
Vím jistě, že mi řekl:
"To je holt Strauss."
Pokud by neměl ani ponětí,
tak by něco takového neřekl.
Proto vím, že teď lže.
Možná si jen myslel, že s tím doktor přestane. Jenže nepřestal.
Jim Jordan popřel, že by v případě univerzitní kauzy pochybil,
ale tím celý skandál zdaleka neskončil.
Jeho popírání ale ostatní
přimělo ho usvědčit ze lži.
Kongresman Jim Jordan je obviněn
z ututlání zneužívání.
V reakci na obvinění Jim Jordan uvedl...
Jim Jordan tehdy působil jako zápasnický trenér...
Řekli o tom Jordanovi.
Ten s tím nic neudělal.
Jakmile kauza nabobtnala,
přihlásilo se mnoho dalších,
kteří potvrdili, že se jim
stalo něco velmi podobného.
Další bývalí zápasníci Buckeyes se přidali k obvinění.
K obvinění se přidávají další a další oběti.
Vypadalo to, že dosavadní obvinění byla jen špička ledovce.
A tehdy začal Jordan všechny obvolávat.
Obvolal všechny bývalé zápasníky.
Zavolal dokonce i Adamu Disabatovi,
bratrovi Mikea Disabata.
V osm ráno
mi najednou zazvoní telefon.
Zvednu ho.
A tam se ozve: "Zdravím, Adame, tady Jim Jordan."
Byl jsem zaskočen.
Asi půl hodinu se mě pokoušel přesvědčit,
abych se ho veřejně zastal a řekl, že o ničem nevěděl.
Normálně mi brečel do telefonu.
Měl nás všechny úplně na háku
a ještě chtěl, ať se ho zastanu na úkor vlastního bratra.
Přišlo mi to na hlavu.
Napadlo mě, že Jimmy určitě zavolal i Russovi.
A záhy nato se Russ zcela odmlčel.
Nikdy nenapsal žádný slíbený dopis.
Nanabídl žádnou podporu.
Obrátil se k nám zády.
Stavěl jsem ho na piedestal, jako by byl můj táta.
Pěkně na prd.
Russ nám tvrdil, že nás podpoří,
ale pak úplně obrátil.
Dlouhodobě jsem se snažila
kongresmana Jordana vyzpovídat.
Jeho kancelář mě ale stále odmítala.
Dozvěděla jsem se, že hodlá navštívit výrobnu Honda.
Tak jsem se tam vydala.
Sportovci jako Dan Ritchie tvrdí, že doktor Strauss měl
skříňku skoro hned vedle vás.
Jak jste nemohl tušit, že se každý den ve sprchách
uspokojoval
před ostatními studenty,
když o tom všichni ostatní věděli?
Působil dotčeně,
že mu kladu podobné dotazy.
Tohle je fraška. Postavil jsem se FBI.
Postavil jsem se IRS.
Kdybych tušil, že se něco dělo,
kdybych věděl, že se dělo něco nekalého,
postavil bych se za ně.
A to jste si ničeho nevšiml?
Proto... Ne. Nevšiml.
Proto každý trenér...
"Nikdo mi nic neřekl.
"Neměl jsem ani ponětí.
"To se nikdy nestalo."
A pak v květnu došlo
k bombastickému odhalení.
Dobrý den.
Dnes bych se chtěl vyjádřit
k závěrům univerzitního vyšetřování z minulého pátku
ohledně kauzy doktora Richarda Strausse.
Konečně byly zveřejněny výsledky
celoročního nezávislého vyšetřování, které si škola zaplatila.
Vyšetřování bylo z její strany dobrý nápad,
nicméně přineslo nečekané a velmi nepříjemné závěry.
Vyšetřování odhalilo případy sexuálního zneužívání
alespoň 117 bývalých studentů
mezi lety 1978 až 1998.
Nepochybně existují mnohé další oběti,
které se zatím neozvaly.
Když jsem to vše viděla černé na bílém
a uvědomila si rozsah jeho řádění,
zlomilo mi to srdce.
Nečekal jsem, jak velký dominový efekt bude celá kauza mít.
Nečekal jsem to.
Když jsem to četl, byl jsem u vytržení.
Do prdele!
Věděl jsem, co se stalo nám a mně.
I co se stalo Mikeovi.
Měl jsem povědomí i o dalších.
Vůbec jsem netušil, co přesně se dělo ostatním
ani kolik jich bylo.
Přečetl jsem tu vyšetřovací zprávu celou.
S každou další stránkou jsem byl víc naštvaný.
ZÁVĚRY O POVĚDOMÍ ZAMĚSTNANCŮ
Zjištění jsou opravdu odporná.
Sportovní katedra ani studentské zdravotní centrum
do roku 1996 neuvědomilo
nikoho z vyšších činitelů
o žádných stížnostech na sexuální zneužívání.
První stížnosti přitom pocházely už z roku 1981.
Nejhorší na tom všem bylo,
kolik lidí mělo příležitost tomu učinit přítrž,
ale i když o tom věděli, neudělali nic.
Nezávislé vyšetřování zjistilo, že univerzita
věděla, že doktor sexuálně zneužíval studenty
už na konci 70. let.
Vyšetřování zjistilo, že Straussovo chování bylo
otevřeným tajemstvím pro více než 50 členů sportovní katedry.
Věděli o tom a kryli ho.
Prostě ho kryli.
Je neuvěřitelné, kolik lidí
dělalo, že o ničem neví,
a proto mu to tak dlouho procházelo.
Mohly by závěry vyšetřování
ohrozit vaši kandidaturu?
Tohle by prokoukl každý.
Mluvil jsem s kolegy
a tohle by prokoukl každý.
Neděláte si starosti?
Kongesman znovu popřel,
že by o zneužívání cokoli věděl...
Jim Jordan je zbabělec.
Ubohý zbabělec.
Není to lídr, ale zbabělec.
Nechal nás v tom.
Stejně tak náš hlavní trenér.
Nechutná záležitost.
Potkal jsem Russe na zápasu.
Má velmi silnou auru.
Povídá: "Jak je, Frede?"
Potřásl jsem mu rukou a povídám: "Čau,
"kdy půjdeš s pravdou ven?"
To ho zarazilo a opáčil: "Nechci o tom mluvit, Frede.
"Ale měj se hezky."
A odešel.
Od té doby jsme spolu nemluvili.
Když vše poprvé vyšlo na povrch,
mohl jsem o tom promluvit do médií,
ale neudělal jsem to.
Odhodlal jsem se až, když jsem viděl, že jak Russ,
tak Jordan se rozhodli mlčet.
Lidi, o nichž jsem si myslel, že se za nás postaví,
se na nás vykašlali.
A tak jsem se odhodlal promluvit
na schůzi univerzitní správní rady.
Nechtěl jsem jít hned do médií. Tato schůze pro mě byla
dobré místo, kde začít, protože mi na univerzitě záleží.
Jsem někdo, jehož...
krev je šarlatová a šedá.
Zápasení za Buckeyes bylo nejhezčí období mého života.
Četl jsem vše, co o nás píšou na sociálních sítích.
A přijde mi, jako bych ani nebyl oběť, ale spíše problém.
Nejsem ale problém. Tím problémem jsme nebyli my,
ale jeden velmi špatný člověk.
A my od vás jen chceme, abyste se zachovali správně,
abychom se mohli posunout.
Jsem vděčný, že jste nám dali příležitost tady promluvit.
Mike Schyck mi řekl,
že hodlá promluvit před správní radou.
Povídám, že ho podpořím a půjdu taky.
Povyprávěl jsem jim svůj příběh.
Mezi podzimem 1988 a podzimem 1992
jsem se stal obětí sexuálního predátora,
který zneužíval své pozice sportovního zdravotníka na univerzitě.
Dle závěrů vyšetřování o tom univerzita věděla.
Věděla to před mým nástupem i po něm.
Velmi nás tím zklamala
a zůstává jen na vás,
jak se teď zachováte.
Na závěr vám položím otázku.
Zklamete nás znovu, nebo se zachováte správně?
Děkuji.
Správní rada vás určitě nechce zklamat.
Chceme se zachovat správně.
Veřejně univerzita vyjádřila lítost.
Univerzita Ohio State se za Straussovo řádění
z doby před desítkami let omlouvá.
Jeho chování bylo hanebné
a selhání univerzity je neomluvitelné.
Selhání školy během Straussova působení
si moc dobře uvědomujeme.
Ve skutečnosti ale nic z toho nemysleli upřímně.
V zákulisí
se škola začala právně bránit.
UNIVERZITA USILUJE O ZAMÍTNUTÍ ŽALOB
I když tvrdili, že se zachovají správně,
ve skutečnosti začali usilovat,
aby se celá záležitost promlčela.
Dle zákonů státu Ohio máte na podání žaloby dva roky.
Pokud ty dva roky mezitím uběhnou,
máte smůlu.
Snaha o promlčení
bývá poslední spásou gaunerů
před obviněním ze zneužívání.
Využila toho katolická církev.
Stejně tak skauti.
A také mnohé další organizace,
které se chtěly vyhnout odpovědnosti.
Taková byla obhajoba univerzity.
Natolik se jí dařilo
zamést Straussovo řádění pod koberec,
že se případ mezitím promlčel.
Stovky naštvaných a překvapených žalobců
podalo námitku proti žádosti univerzity
o zamínutní žalob kvůli promlčení.
Myslím, že když jejich vlastní vyšetřování ukázalo,
kolika lidí se zneužívání týkalo
a jak velký problém se z toho vyklubal,
začali panikařit.
Závěry byly zdrcující.
Dnes navíc už víme, že 177 obětí
představovalo jen zlomek skutečného čísla.
Jednalo se o tisíce případů.
Neuvěřitelné.
Měli jsme co dočinění s pokusem o naprosté ututlání
z nejvyšších univerzitních míst.
Jestli Univerzita Ohio State něco umí
vedle hraní fotbalu,
tak je to lhát.
Její strategií bylo prohlásit,
že oběti čekaly přiliš dlouho,
ale už nepočítala s tím,
že federální soud namítne,
že oběti mají pravdu
a univerzita se pokusila vše ututlat.
Chránila predátora.
A proto soud zamítl její žádost o zamítnutí žaloby.
A v reakci někteří lidé u moci dostali strach.
Univerzita Ohio State dnes
federálnímu okresnímu soudu oznámila, že hodlá
spustit tak zvaný
Program vyrovnání s oběťmi Richarda Strausse,
čímž se chce vypořádat s asi polovinou žalob
podaných proti univerzitě.
Univezita nabídla obětem peníze.
Celková suma byla ale mnohem nižší,
než jakou nabízely jiné školy,
které tehdy čelily skandálům kvůli zneužívání.
Univerzity Michigan a Penn State přiznaly vlastní odpovědnost
mnohem lépe než Ohio State.
Univerzita Ohio State zkrátka s oběťmi
zacházela mnohem hůř než ostatní školy.
Bylo to kvůli tomu,
že jsme muži.
Proto nás nerespektovali.
Přemýšleli jsme, jak se zachovat,
protože jsme věděli, jaký by se tím stanovil precedens
pro mužské oběti zneužívání.
Mohli jsme přijmout nižší částku.
Mohl jsem to podepsat
a nechat to být.
Ale pod tou symbolickou částkou navíc uváděli,
že škola odmítá odpovědnost
za to, jak se zachovala.
Stálo tam, že popírají pochybení.
Černé na bílém.
Nemohl jsem tomu uvěřit.
Tohle že mělo být vyrovnání?
Do toho nás chtěli natlačit?
To se univerzitě opravdu povedlo.
Ale o detailech veřejnost nevěděla.
Místo toho všude uváděli, že jsme zamítli vyrovnání.
Ale navzdory tomu všemu
jsme chtěli dospět k nějakému kompromisu
a vyrovnat se.
Přece jsme všichni Buckeyes.
Asi to působí, že na univerzitu útočíme.
Tak to ale není.
Zbožňuju to tady.
Věřím, že dokážeme skvělé věci, pokud se spojíme
a zachováme se správně.
Díky za váš čas. O-H!
Řekl jsem: "O-H!"
Takže se mělo ozvat: "I-O!"
Ale všichni mlčeli.
Říkám vám,
že pokud vám na to někdo neodpoví: "I-O!"
tak není skutečný Buckeye.
Oni byli něco jiného.
Univerzita Ohio State nechápe
a nedokáže přiznat,
jak velkou újmu nápachala
tisícům mužů.
Tisícům.
Máme mezi námi hodně rozvedených,
závislých ať už na alkoholu
nebo jiných drogách.
Několik z nás se pokusilo o sebevraždu.
Nikdo z nás nechodí pravidelně k lékaři.
Nikdo.
Jsme na tom dost zle.
Víte,
často přemýšlíte, co by bylo kdyby,
protože vás ta otázka fakt trápí.
Ale nesmíte se nad tím zamýšlet příliš často,
protože to fakt není příjemné.
No jo.
Jednou se mě kdosi zeptal,
jestli jsem oběť, nebo přeživší sexuálního zneužívání.
Chtěli, ať jim vysvětlím rozdíl.
Když jsem se zamyslel, došlo mi,
že jsem přežil sexuální zneužívání, ale jsem obětí univerzity.
Právníci žalobců se domnívají,
že univerzita chce celou kauzu protahovat
a zabránit tomu, aby se dostala k soudu...
Jestli chtějí dál utrácet peníze za soudní pře,
tak ať si poslouží.
Pokud to má pokračovat dalších pět let, tak ať.
Pokud deset, tak deset.
Přijetí odpovědnosti je základ.
Lidé se mě ptají, jestli mi jde o peníze.
A víte co? Ano, jde. A víte proč?
Když někoho potrestáte tak,
že mu dáte pokutu pět dolarů
a řeknete mu,
aby to už nedělal,
tak vám ty drobné dá
a udělá to znovu.
Ty peníze se jim ale nevrátí,
proto chci, aby o ně škola přišla,
protože neochránila ty,
které měla ochránit,
i když se jednalo o její oceňované sportovce.
Proto chci, aby za to zaplatila.
STŘEDNÍ ŠKOLA LEMON BAY ENGLEWOOD, FLORIDA
Sedmým rokem trénuju zápasníky
a věřím, že z toho sportu si toho odnesete tolik jako z málokterého.
Vybudujete si se svým žactvem vztah,
který je stejně silný jako mezi rodičem a dítětem.
Postupně získáte vzájemnou důvěru,
což pro mě moc znamená.
Nedokážu představit,
že bych se za své žactvo nepostavil.
Páni.
V zápasnické tělocvičně máme zeď,
na které je napsáno: Integrita.
Přesně to se je pokouším naučit.
Protože to vás opravdu utváří.
Univerzita Ohio State je domovem
jedné z největších sportovních kateder v zemi.
Od roku 2018, kdy oběti doktora Strausse podaly žalobu,
tato katedra vydělala
více než 1,2 miliardy dolarů.
Kongresman Jim Jordan odmítl poskytnout autorům dokumentu
rozhovor.
Russ Hellickson odmítl poskytnout autorům dokumentu
rozhovor.
Správní ráda Univerzity Ohio State odmítla poskytnout
autorům dokumentu rozhovor.
V březnu 2023 univerzita požádala Nejvyšší soud,
aby zamítl žalobu
kvůli promlčení.
V červnu 2023 Nejvyšší soud její žádost odmítl.
Případ nyní opět projednává
okresní soud.
Titulky: Petr Uram Pro TransPerfect Media