Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
În Ohio, toţi voiam să fim Buckeyes.
Universitatea Ohio State se identifică cu victoria.
Asta ne defineşte.
Impactul departamentului sportiv al Ohio State nu poate fi exagerat.
E un motiv de mândrie.
- O-H! - I-O!
A fost şi încă este unul dintre cele mai bine dotate şi finanţate
departamente sportive din ţară.
E etalonul de aur al sportului universitar.
Dacă eşti sportiv la Ohio State, eşti supererou.
Eram mândru să fiu sportivul lor. Era o mare scofală.
Eram sportivii universităţii.
Asta era tot ce conta. Ne curgea sângele universităţii prin vene.
Buckeyes sunt veneraţi.
Credeam în Universitatea Ohio State.
Credeam în roşu-gri.
Până când am aflat adevărul.
SCANDALUL TRAUMATIZANT DE LA OHIO STATE
UNIVERSITATEA OHIO STATE COLUMBUS, OHIO
LINIŞTE!
Acuzaţii de agresiune sexuală în ultimii 40 de ani la Ohio State.
Universitatea anchetează un fost membru
al echipei de lupte profesioniste, doctorul Richard Strauss.
În această seară vorbim cu victima care a iniţiat ancheta
şi vorbeşte despre acuzaţii.
În 2018, când am început să investighez povestea,
era vorba doar despre un luptător de la Universitatea Ohio State.
Acesta afirmase că fusese agresat de unul dintre doctorii echipei.
Iniţial, reacţia mea a fost: "Aşa o fi? Mă întreb dacă-i aşa."
Spunea ceva nemaiauzit.
Un doctor de la universitate îl agresase pe el şi pe alţi colegi de echipă,
iar situaţia durase ani de zile.
După aceea au apărut şi alte mărturisiri.
Încă un fost student...
Încă doi foşti luptători au declarat...
Mai multe victime afirmă că...
Atunci s-a pornit potopul.
Noi detalii în această seară despre presupusa agresiune sexuală
de la echipa de wrestling a Ohio State.
Cine era acest doctor?
Mi-a fost greu să găsesc ceva despre el.
E foarte dificil să găsesc
o fotografie a doctorului Richard Strauss.
Universitatea nu avea multe fotografii cu acest bărbat.
E o enigmă.
E ciudat.
Mi s-a părut că totul e făcut intenţionat
şi m-a deranjat şi mai tare situaţia.
UNIVERSITATEA OHIO STATE
Mereu am fost mândri că am avut luptători în familie.
Când mi-am lăsat băiatul la cămin la Universitatea Ohio State,
avea 18 ani şi era primul care părăsea casa.
Am plâns după aceea, dar m-am zis că e pe mâini bune.
Era la Universitatea Ohio State.
Şi ceilalţi băieţi fuseseră duşi cu bună-credinţă acolo.
Voiam să ştiu de ce au trecut printr-o tragedie.
Cum i s-a permis unui agresor sexual să rămână în campus 20 de ani?
Cum a fost posibil?
Când a început scandalul la Ohio State, m-am gândit:
"Nu ştiu dacă pot face asta.
"O să fie o poveste întortocheată şi nu sunt pregătit."
Aşa că nu m-am amestecat.
Sunt profesor la o şcoală publică.
Într-o zi stăteam în cancelarie şi ceilalţi colegi vorbeau despre asta.
Şi...
Un profesor mai în vârstă a zis: "Nu-mi vine să cred."
"Dacă eu aş fi fost acolo, dacă mi s-ar fi întâmplat,
"l-aş fi lăsat lat."
Şi mă gândeam: "Habar n-ai ce spui."
Apoi mi-am zis: "Va trebui să vorbesc despre asta."
"Rahat! Bun..."
SPORTIVII DIN PROMOŢIA 1988-1989
De la Buckeyes, Dan Ritchie!
Ţine-l de picior, nu-l apuca de mijloc...
M-am apucat de wrestling fiindcă tata l-a ales pentru mine.
S-a gândit că pot intra în formă aşa.
Pe atunci eram pricăjit.
Dar wrestlingul are ceva aparte.
Şi... am crescut cu el.
A devenit o parte din mine.
A fost uimitor.
Îmi plăcea să fiu pe cont propriu, să mă bazez doar pe mine.
Dacă munceam şi câştigam, ştiam că asta se datorează muncii.
Şi munceam.
Şi câştigam.
Antrenorul meu din liceu mi-a arătat clasamentul sezonului
şi mi-a zis: "Eşti pe locul întâi în stat."
"Ce?" Am rămas uimit. Mi s-a părut nemaipomenit.
Deşi venea de la o şcoală din sud, mulţi s-au îndoit de Ritchie,
dar a dominat tot anul.
Nu m-a învins nimeni tot sezonul şi am câştigat turneul la nivel de stat.
Campionul statului în anul 1988, la categoria dublu A, Dan Ritchie!
Dan Ritchie!
Şi uite-aşa am primis o bursă la universitatea Ohio State.
UNIVERSITATEA OHIO STATE
M-am înscris în 1988.
Orăşelul meu avea o populaţie de 32.000 de locuitori.
Numărul studenţilor era de 50.000 şi mă simţeam foarte copleşit,
dar mi-am zis că sunt în echipa de wrestling
şi o să am un grup doar al meu.
Colegul meu de cameră, Mike Schyck, era şi el luptător
şi ne-am înţeles imediat.
Când l-am cunoscut pe Dan,
era tuns ca Vanilla Ice.
Mi-am zis: "Ăsta e colegul meu? Nu!"
Dar, în scurt timp, am devenit cei mai buni prieteni.
Amândoi iubeam din toată inima wrestlingul.
Wrestlingul era totul pentru mine încă din copilărie.
Haide, Mike!
În copilărie eram pricăjit.
Dacă lucrăm împreună, o să ajungem la campionatul pe stat.
Eram clasa a opta şi am învins un concurent de liceu.
Am fost primul băiat de clasa a opta care a ajuns la campionatul pe stat.
Într-a noua am participat la finală şi am fost învins.
Într-a zecea am fost pe locul trei. Apoi am câştigat doi ani la rând.
Campionul nostru la 69 kg, Mike Schyck.
Multe şcoli îmi trimiteau scrisori şi oferte de înscriere mereu.
Am primit recomandări de la antrenorul şef al universităţii,
Russ Hellickson, dublu campion olimpic.
Era unul dintre cei mai buni antrenori din ţară.
Acum stau acolo, în colţ, ca antrenor de wrestling.
Sportivii nu luptă suficient.
Russ fusese angajat recent la Ohio State
şi promisese să modeleze învingători, exact aşa cum îmi doream.
Când ne întoarcem acasă, o să fiţi în cea mai bună formă.
Hellickson şi-a adus asistentul, pe Jim Jordan, care era o legendă.
Am urmărit când a câştigat primul titlu NCAA.
Apoi a câştigat al doilea titlu naţional anul următor, a fost remarcabil.
Am ales Ohio State pentru Russ Hellickson şi Jim Jordan.
Şi pentru programul lor.
Voiau să meargă până la capăt, ca şi mine.
Echipa Ohio State mi-ar fi dat şansa
nu doar să-mi împlinesc visul şi să devin campion naţional,
ci să devin campion olimpic.
Russ Hellickson, campion olimpic, mă putea ajuta să-mi împlinesc visul.
Toată lumea-l cunoştea pe Jim Jordan.
Era fioros.
Foarte credincios, onest. Era un băiat de treabă.
În acelaşi timp, te lăsa lat.
Era bărbatul perfect.
După o partidă strânsă, Jim a venit şi mi-a zis:
"Ce partidă grozavă! O să te primim în echipă."
Şi m-am bucurat imediat.
M-am bucurat enorm. Vedeam potenţial la Ohio State.
Toţi ne doream să fim campioni naţionali.
La treabă!
SALA DE SPORT BROWN
La începutul anului universitar ni se făcea examenul fizic.
Aşa era şi la liceu.
Doctorul de familie te consulta şi asta era tot. Acum era altceva.
Examenul avea loc în masă şi eram împărţiţi pe categorii.
Într-o parte ne controlau dantura şi ne dădeau proteza.
În altă parte ne luau tensiunea. În altă parte ne verificau reflexele.
Ultima coadă era în faţa unei uşi.
Era o coadă uriaşă.
SALĂ DE EXAMINARE
Unii colegi din anii mai mari ziceau: "O să dureze ceva timp."
Ziceau: "Doctorul o să te placă."
Au râs un pic pe înfundate şi n-am înţeles de ce.
Mi-a venit rândul.
Am intrat în încăpere. Doctorul era în partea opusă.
Avea părul alb
şi te făcea să te relaxezi, fiindcă era de treabă.
Doctorul Strauss ne-a fost prezentat ca un doctor renumit
de medicină sportivă la Universitatea Ohio State.
Dr. Richard Strauss e specialist în medicină internă şi sportivă
la Universitatea Ohio State
şi e editorul unui jurnal medical, Physician and Sports Medicine.
Era dr. Richard Strauss de la Universitatea Ohio State.
Asta scria pe ecusonul lui.
Ne-a examinat corpul, pielea...
Dacă ai vreo boală de piele, nu poţi intra pe covor. Eşti contagios.
Ne-a verificat la subraţ şi toţi parametrii,
apoi mi-a spus să sting lumina.
Se aşeza pe scaun,
ne bătea pe coapsă şi zicea: "Bun, dezbracă-te."
E întuneric. Nu vezi nimic.
M-am uitat la el şi avea o mică lanternă.
Stăteam acolo şi mă uitam la un bărbat cu o lanternă în gură,
în zona mea inghinală, şi îi vedeam creştetul capului.
Mi s-a părut foarte ciudat.
După aceea te apuca de penis
şi îl mişca de jur-împrejur.
Eram în stare de şoc.
Stăteam acolo şi încercam
să-mi spun că nu trebuie să am o erecţie. Nu vă mint.
Ăsta e singurul tău gând...
Îţi pui la îndoială sexualitatea sau...
Şi intervenea înainte să zici ceva: "Te examinez cu atenţie."
Când ieşeam de acolo, toţi glumeam,
fiindcă nu prea ştiam prin ce trecuserăm.
Sunt sigur că arătam ca ceilalţi: "Ce-a fost asta? Nu înţeleg."
Şi toţi râd de tine.
M-am simţit aiurea, dar m-am împăcat cu ideea.
Şi nu era un subiect despre care voiam să vorbim.
Alergaţi 1,5 km la viteză maximă şi cronometraţi-vă.
Antrenorii se făceau că nu văd, se concentrau asupra antrenamentelor.
Start!
Provin dintr-o familie conservatoare. Fă ce ţi se spune.
Antrenorul îţi zice ce unde să te duci, ce să faci, bine.
Nu ştiam ce se întâmplase, dar venisem aici ca să lupt.
- O-H! - I-O!
De-a lungul sezonului, Russ şi Jimmy ne-au epuizat.
Trei lucruri sunt cheia succesului.
Ne concentrăm asupra sinelui.
Dintr-un luptător mediocru, am devenit foarte bun.
Aveam o carieră strălucită, câştigam totul.
Schyck îl pune la pământ pe Grandy. A salvat poziţia.
Acum încearcă să-l imobilizeze. A reuşit.
Cei mai mulţi coechipieri erau grozavi.
Şi iată! Bobocul de la Ohio State primeşte titlul de campion!
Dr. Strauss mă enerva?
Da, dar mi se părea
că furia mă ajuta să performez şi să realizez ce-mi doresc.
Credeam că am nevoie de acea furie.
Ca şi ceilalţi, când păşeam pe covor,
eram acolo, prezent.
Nu-mi mai făceam griji din cauza notelor, a fetelor,
a doctorului Strauss sau a orice altceva.
Ritchie, 21 de victorii, 9 înfrângeri. Un adevărat record pentru un boboc.
Mă puteam detaşa.
Nu mă gândeam la acel lucru.
O perioadă, a funcţionat...
dar lucrurile s-au înrăutăţit.
Dr. Strauss era medicul echipei. Altul n-aveam.
Dacă eram bolnavi, la el mergeam.
Dacă aveam nevoie de medicamente, tot la el mergam.
Dacă ne accidentam, la el mergeam.
Şi, de fiecare dată, ne făcea un examen fizic complet,
inclusiv zona genitală.
Şi nu-şi punea niciodată mănuşi.
Mereu m-a atins cu mâna.
Cu o mână te apuca de testicule...
Cel mai bun mod de a descrie mişcarea...
ca acele biluţe chinezeşti antistres.
Şi mă întreba cum îmi merge în campus,
dacă am iubită, dacă sunt activ sexual.
Şi nu stătea doar aşa.
Faţa lui era chiar acolo. Simţeai că respiră pe penisul tău.
Mi s-a părut că nu e normal, dar eram doar un student naiv
şi nu-i uşor să faci wrestling la facultate.
Suntem învăţaţi cu greutăţile.
De-aia nu m-am plâns niciodată.
Dar mă chema mereu la el.
La final, dosarul meu era uite-atât de gros.
De sute de ori...
Mă accidentam în timpul luptelor.
Wrestlingul e un sport brutal.
Sunt lupte de stradă, dar cu reguli.
Te învineţeşti şi te loveşti.
Am avut o entorsă o dată
şi doctorul Strauss s-a uitat la radiografie
şi, după aceea, m-a rugat să mă ridic şi să mă dezbrac.
Lua scaunul, se aşeza în faţa mea şi îmi examina organele genitale.
Îmi zicea că se asigură că mă vindec corect
şi că nu mi s-au mărit nodulii limfatici.
Zicea mereu: "Te îngrijim ca pe un cal pursânge.
"De-asta îţi fac atâtea examene."
Nu m-am considerat o victimă niciodată.
Când situaţia e nasoală, sportivii găsesc mereu o soluţie.
Şi modul cum am rezolvat-o atunci a fost să râdem de situaţie.
Şi râdeam de situaţie în gura mare.
Băieţii glumeau:
"Tre' să merg la doctor." Îi răspundeam: "Fereşte-ţi ouţele."
Îl porecliserăm.
Strauss era Dr. Labe-Moi sau Degete-Moi.
Cineva i-a zis Dr. Dezmăţatul.
Dar am folosit şi remarci directe. "Care-i treaba cu omul ăsta?"
Era secretul nostru şi toţi încercam să trecem peste
fiindcă eram Buckeyes.
Nu existau băieţi mai macho decât sportivii din acea zonă a SUA.
Povestea are un substrat foarte macho.
Am scris câteva articole pentru Sports Illustrated
despre Universitatea Ohio.
Milioane de oameni se identifică cu sportivii universităţii.
Nucleul acelei identităţi este faptul că eşti dur.
Bărbaţii imită arhetipul războinicului.
Se afişează ca fiind indestructibili şi dominanţi.
Şi, dacă eşti sportiv, cu atât mai mult.
Orice altă atitudine e respinsă furios.
Îi văd pe unii plângându-se.
Văd privirea aia de căţeluş pierdut pe multe chipuri,
pentru că cineva le-a luat ceva.
Băieţi, e un sport dur. E foarte dur!
Dacă nu vă convine, renunţaţi!
Priviţi situaţia cu Strauss din perspectiva asta.
Ideea e că cineva te-a dominat fizic.
În wrestling, când te domină cineva înseamnă că ai pierdut.
Dacă e jumătate cât tine?
În lumea sportului e o nepotrivire.
Într-o astfel de lume, ce fel de bărbat eşti?
Şi dacă te agresează sexual?
O să vorbeşti voit despre asta?
O să recunoşti?
Şi, dacă recunoşti, bărbaţii din jurul tău te vor asculta?
Mama m-a întrebat o dată dacă am vorbit cu Russ sau Jim.
"Le-ai zis ce aflăm noi acum?"
I-am zis: "Dacă le-aş fi spus, ar fi însemnat că nu ştiau."
Antrenorii ştiau.
Unii s-au plâns de dr. Strauss la Jim Jordan.
Cineva a zis:
"De ce ne examinează mereu ouţele şi sula?"
Jim Jordan a zis:
"Dacă mi-ar face asta, i-aş rupe gâtul ca pe un băţ."
Deci ştia.
Şi Russ ştia.
Ceea ce făcea dr. Strauss în timpul examenelor medicale
sau ce le făcea sportivilor când se accidentau,
pare a fi inacceptabil, dar eu n-am fost informat niciodată.
Mi s-a părut că e puţin prea insistent.
Îi atingea prea mult pe sportivi când trebuiau să se cântărească.
Îi apuca şi îi întorcea.
Îi apuca de talie şi îi întorcea.
Şi mereu le atingea pielea în timpul controlului.
I-am zis o dată: "Doctore, pui mâna prea mult."
Şi-mi zicea: "Îmi fac treaba." "Pe unii îi deranjează.
"Unii sportivi sunt foarte sensibili." Nu m-a băgat în seamă.
O mică discuţie şi nu s-a schimbat nimic.
Pe atunci, bărbaţii nu vorbeau despre sexualitate şi sentimente.
Şi cred că antrenorilor nu le convenea situaţia
şi au închis ochii.
Russ Hellickson e tatăl vostru adoptiv cât sunteţi în Columbus, Ohio.
Dacă nu i se pare important să scape de el, asta e.
TACI ŞI ANTRENEAZĂ-TE
Unii sportivi au avut realizări chiar şi aşa.
Eu n-am fost unul dintre ei.
Şi mă măcina
faptul că nu puteam să dau totul la nivel sportiv.
Mă ruşinam că nu sunt suficient de dur ca să accept situaţia.
După ce oamenii ne ascultă poveştile,
mulţi ne dau sfaturi:
"L-aş fi bătut, să vezi ce i-aş fi făcut..."
"Cum adică te-a pipăit? De ce nu i-ai dat una?"
Strauss avea o metodă.
Nu am văzut niciodată o asistentă în cabinetul unde ne examina.
Niciodată. Era cuvântul tău împotriva cuvântului lui.
Da, puteam să-i dau una în cap şi ce aş fi rezolvat?
Ies din cabinet şi el zace lat înăuntru.
Individul fusese angajat la universitate în 1979.
Ce-o să rezolv? O să fiu dat afară de la facultate.
El o să-şi păstreze postul, o să continue la fel,
iar eu o să-mi pierd bursa.
Aveam multe de pierdut.
Nu eram bogat. Nu aveam o grămadă de bani.
Aveam nevoie de bursă.
N-aveam nicio putere.
Plus că ştiam că îmi doresc să devin campion naţional
şi nu voiam să mă pun rău cu Universitatea Ohio State.
Şi sincer, ceea ce-mi făcea...
Nu m-am gândit că e greşit. Nu am ştiut.
Era un doctor cu acte în regulă. Absolvise la Harvard.
Lucrase la universităţile Chicago şi Pennsylvania.
Fusese în armată. Publicase articole de specialitate.
Orice îi spuneam, avea o justificare.
Eram băieţi naivi de 18-19 ani.
Ba mai mult,
el reprezenta autoritatea.
Dacă nu-i declara apţi,
dacă nu treceau examinarea, nu puteau concura.
El avea toată puterea.
Şi nu i-au făcut nimic.
Doctorul Strauss a început să fie mai îndrăzneţ.
Veneam din sala de lupte
şi ne făceam griji cât o să cântărim.
Făceam saună 20-25 de minute.
Şi doctorul Strauss făcea saună cu noi.
Apoi a început să intre la duşuri cu noi.
Strauss făcea duş cu faţa în afară.
Spre exemplu, avem microfonul.
Faci duş aşa, în faţa capului de duş.
El făcea duş aşa.
Era cu spatele la capul de duş şi se uita la noi.
Intra primul şi ieşea ultimul.
Apoi ieşea.
Mai vedea un grup de băieţi şi zicea:
"Am uitat să mă spăl aici. Mă întorc la duş."
Şi intra din nou în duş.
Russ i-a dat un dulap în vestiarul nostru.
Strauss era acolo mereu şi se uita la colegii mei
care se dezbrăcau, se uscau...
Nu făcea nimic. Nu alerga. Nu făcea sport.
Dar făcea duş de mai multe ori pe zi cu alţi sportivi.
Era evident.
Se excita când se uita la noi.
Era... E ceva ce nu prea vreau...
Să-mi amintesc.
Am vrut să uit lucrurile astea...
I-am zis: "Domnule doctor, îi deranjaţi pe băieţi la duş."
Şi mi-a zis: "Dumneavoastră faceţi duş cu ei mereu."
I-am zis: "Da, dar nu stau o oră."
Era evident că doctorului Strauss îi plăcea să facă duş cu sportivii.
Făcea duş cam mult.
Suntem pregătiţi.
Arbitrul de astăzi este Fred Feeney.
Fred Feeney e unul dintre arbitrii renumiţi din Columbus.
Ce meci!
Când se termină meciul, semnezi şi apoi pleci.
Nu stai pe acolo, nu dai mâna cu oamenii prezenţi.
Pleci, fiindcă spiritele sunt încinse şi multă lume e supărată.
Am intrat la vestiar, m-am dezbrăcat şi voiam să fac duş ca să plec.
E simplu. Eram la duş când a intrat doctorul Strauss.
Îl cunoşteam de la Universitatea Ohio State.
Îl cunoşteam de ani de zile, aşa că-l întreb ce mai face.
Zice: "Bine, Fred! Felicitări!" Facem conversaţie.
Începe să se dezbrace lângă mine.
Putea să se ducă în altă parte, aveam loc amândoi.
M-am uitat la el: "Ce faci?"
Zice: "Mă duc undeva diseară şi trebuie să fac duş."
Bun... M-am dezbrăcat,
m-am înfăşurat în prosop şi m-am dus la duş.
La scurt timp după aceea a intrat şi doctorul Strauss.
Putea să se ducă oriunde, dar s-a aşezat lângă mine.
Eu eram aici, el era aici.
Da... Şi m-am uitat la el.
M-am uitat şi mi-am dat seama că nu se spăla.
Se masturba chiar lângă mine.
Îi zic: "Ce naibii faci?" "Fred, mă spăl şi eu."
"E cam ciudat să te speli aşa."
Îmi amintesc că m-am întors puţin
şi am simţit că mi-a pus mâna pe fund.
Nu vă pot explica de ce m-a afectat atât de tare...
Nu i-am răspuns pe moment.
Trebuia să-l fi împins şi să-l fi luat mama naibii.
Dar n-am făcut-o.
Am ieşit, m-am întors la vestiar şi am început să mă îmbrac.
Strauss iese şi el, înfăşurat în prosop, şi se vede că are erecţie.
I-am zis: "Ce naibii faci?" Zice: "Nimic. Ai un fund frumos."
"Ai un penis frumos. Ar trebui să te mândreşti cu el."
M-a şocat absurdul situaţiei,
aşa că m-am îmbrăcat şi nu i-am răspuns.
Am ieşit şi, la capătul holului, Russ Hellickson şi Jim Jordan
stăteau acolo şi m-am uitat la ei.
Le-am zis: "Strauss s-a masturbat lângă mine la duş."
Amândoi s-au uitat la mine şi Jim Jordan a zis:
"Aşa e Strauss."
Şi Russ a încuviinţat.
Am plecat de acolo
şi am încercat să şterg această amintire,
să o alung.
N-am reuşit să trec peste nici până acum.
Şi urmează să aflaţi că nu li se întâmpla doar luptătorilor.
Gimnaştii se antrenau în clădirea Larkins,
unde era şi sala noastră pentru lupte.
Avea un dulap şi la ei în vestiar.
Avea un dulap în vestiarul scrimerilor, în vestiarul fotbaliştilor.
Am auzit că avea un dulap şi în vestiarul înotătorilor.
Aveam 15-16 sporturi.
Mi se pare ireal.
Era peste tot.
Hocheiul era...
Toţi canadienii voiau să joace hochei.
Ăsta era visul nostru.
Mergeam la patinoar dimineaţa. Râdeau că sunt primul acolo.
Iubesc acest sport.
În 1985 am avut norocul să câştig campionatul naţional de juniori.
Multe facultăţi mi-au făcut oferte.
Dakota de Nord era renumită pe atunci,
dar am optat pentru Ohio State.
Aveam şansa să vin şi să încep imediat.
Scopul meu era
să mă dezvolt patru ani la Ohio State şi să joc hochei profesionist.
Era incredibil că Ohio State îmi oferea o bursă întreagă.
Lucrurile se întâmplau exact aşa cum sperasem.
Abia aşteptam.
Prima mea întâlnire cu dr. Strauss a fost la zece zile după ce am ajuns.
L-am cunoscut la examenul medical.
Era de treabă şi vorbea frumos: "De unde eşti? Bun-venit la Ohio!"
M-a întrebat dacă e primul control şi i-am zis că: "Da, din câte ştiu".
"Ai mai fost examinat pentru hernie de disc?" Am zis: "Nu."
Mi-a zis: "Lasă-ţi pantalonii în vine."
Nu ştiam ce-i aia hernie de disc. Nu ştiam ce nu ştiu.
Am plecat gândindu-mă:
"Ce ciudat!"
Am disociat.
Cineva mi-a zis: "Înseamnă că o ai mare."
A folosit alte cuvinte. "Ai stat acolo ceva timp."
"Bravo ţie!"
Şi mă gândeam: "Da, nu ştiu ce vreţi să spuneţi, dar bine."
Şi am plecat.
Trebuia să fi întrebat: "E normal? De ce mi s-a întâmplat asta?"
Aveam încredere în dr. Strauss, fiindcă era medicul echipei
şi asta era treaba lui.
Mă bucuram că sunt la Ohio State şi practicam sportul care mă pasiona.
Gata. Eram unde-mi doream.
Da, am fost la el de câteva ori şi, de fiecare dată,
m-a controlat de hernie.
Când m-a lovit pucul în laba piciorului, mi-a zis: "Dă-ţi pantalonii jos."
Şi m-a examinat de hernie.
Iar eu mă gândeam: "Dar mă doare laba piciorului!"
Era doctorul nostru.
Credeam că e normal. Nimeni nu zicea nimic.
Însă m-a afectat.
M-am dus la antrenor după Crăciun
şi am încercat să-i zic că ceva e în neregulă cu doctorul.
Că e puţin diferit şi...
mi-a zis: "Lasă-l pe doctor şi gândeşte-te la joc."
CHARLOTTE REMENYIK Antrenoare de scrimă
Mama era singura antrenoare a unei echipe masculine
la Universitatea Ohio State.
Antrena echipele masculină şi feminină de scrimă.
La scurt timp după ce a preluat echipa masculină,
a aflat de la scrimeri că e ceva în neregulă cu dr. Strauss.
Că se holba la sportivii care făceau duş
şi stătea pe lângă ei mai mult decât era normal.
Îmi amintesc clar un incident.
Era finalul antrenamentului şi iubitului meu îi sângera urechea.
Mama a zis: "Du-te la doctor şi vezi dacă te poate ajuta."
Eu l-am însoţit şi l-am găsit pe dr. Strauss.
L-a văzut pe iubitul meu şi a zis: "Sigur, intră."
Şi a închis uşa.
CENTRU MEDICAL
Imediat după aceea, când a ieşit, mi-a zis:
"I-am arătat că-mi sângerează urechea şi m-a pus să-mi dau jos pantalonii."
I-a spus mamei mele şi ea s-a dus la şeful ei.
BIROURILE DEPARTAMENTULUI SPORTIV UNIVERSITATEA OHIO STATE
Antrenoarea de scrimă zice: "Mă îngrijorează comportamentul lui."
Nu ştia nici pe departe totul, dar ştia că e greşit
ca medicul să facă duş cu sportivii.
Ştia că e greşit să fie examinaţi în zona inghinală degeaba.
Ea a depus prima plângere.
ADMINISTRAŢIE
I-au zis că sunt doar zvonuri, că au nevoie de dovezi.
Nu pot face nimic fără dovezi.
Răspunsul ei pentru sportivi a fost: "Avem nevoie de dovezi.
"Avem nevoie de o mărturisire. Vă pot însoţi.
"Aveţi sprijinul meu ca să puteţi vorbi."
Nimeni nu şi-a făcut curaj.
Aşadar, mama se plângea singură la directori în legătură cu dr. Strauss.
Se întâlnea cu ei în mod regulat, fiindcă erau şefii ei.
S-a plâns în privinţa doctorului Strauss an după an,
fiindcă scrimerii rămâneau acolo trei-patru ani şi apoi veneau alţii.
Nu s-a întâmplat doar o dată, ci în repetate rânduri.
Şi nu s-a făcut nimic.
Când aţi fost director la Medicină Sportivă?
- Din 1990 în 2004. - Bun.
Şi aveaţi răspunderea să monitorizaţi angajaţii?
Da.
Şi l-aţi monitorizat şi pe Richard Strauss?
Da.
În 2019, victimele doctorului au dat universitatea în judecată,
iar avocaţii reclamanţilor au intervievat foşti angajaţi.
Dr. John Lombardo a lucrat cu Strauss între 1993-1995.
E datoria dv. să aveţi grijă ca studenţii să nu fie agresaţi sexual.
Da.
Antrenoarea de scrimă a adus dovezi şi a zis că apelează la superiori
în repetate rânduri, în timpul mai multor administraţii.
O să vă arăt o scrisoare din partea dumneavoastră,
din data de 7 noiembrie 1994.
Şi ce a făcut universitatea? Ce a făcut şi John Lombardo în 1994.
Scrie: "Am luat la cunoştinţă sesizarea antrenoarei de scrimă,
"Charlotte Remenyik, cu privire la sportivii ei şi la sistemul medical.
"Am vorbit cu ea şi aceste sesizări se bazează pe zvonuri
"care există de zece ani, fără niciun temei."
Practic i-au închis gura:
"Deci te bazezi pe zvonuri." Şi îţi vine să le zici:
"Pentru că există doar zvonuri din cauza inepţiei voastre."
Aţi vorbit cu vreun scrimer despre presupusele acuzaţii?
Nu.
Studenţii nu aveau telefoane ca să-l poată înregistra.
Universitatea n-a soluţionat cu răspundere
teancul de plângeri care au apărut.
Mama povestea în detaliu ce auzise.
Şi singurul răspuns era: "Furnizaţi-ne dovezi."
Ştiţi dacă cineva de la OSU i-a contactat pe studenţi?
Din câte ştiu, nu.
Zvonuri şi insinuări. Ce altceva ar putea fi?
Da, aşa e,
fiindcă n-aţi reuşit să cercetaţi totul eficient.
Aţi întrebat vreun doctor dacă studenţii i s-au plâns?
Din câte-mi amintesc, nu.
Aţi întrebat vreun antrenor dacă studenţii i s-au plâns?
Din câte-mi amintesc, nu.
Instituţia l-a lăsat în pace.
Însă se creează tensiuni şi Strauss spune:
"N-o să mai fiu doctorul echipei de scrimă." Are alte echipe.
Dr. Strauss a sugerat ca alt doctor
să preia rolul său pentru echipa de scrimă.
Nu ştiu dacă ea a înaintat cererea,
dar ştiu că a durat ceva timp, mai bine de zece ani.
Charlotte Remenyik era singura care a spus: "Nu se mai poate aşa."
Dar chiar şi după ce antrenoarea a refuzat
să-i permită să-i consulte sportivii,
nimeni nu l-a oprit în cadrul celorlalte echipe.
Gândiţi-vă că doamna antrenoare
îşi făcea griji din cauza celor auzite.
N-a intrat în vestiarul băieţilor, dar a auzit destule poveşti
şi a luat atitudine.
Cum de situaţia a continuat şi nimeni n-a spus nimic?
Poate fiindcă echipele aveau succes.
Ce victorie!
Randleman câştigă pentru Ohio State.
Rex Holman...
Nimeni n-a vrut să întineze totul cu un scandal.
Dar nu toate echipele au performat în acei 20 de ani
şi tot nu s-a spus nimic.
Apoi s-a produs declicul.
Richard Strauss nu era doar doctorul echipei,
ci lucra cu steroizi.
FOLOSIREA STEROIZILOR ANABOLIZANŢI
A publicat foarte multe articole despre steroizii anabolizanţi.
EFECTE SECUNDARE
În 1980, când abia învăţam despre corelaţia
dintre steroizi şi performanţa sportivă,
precum şi efectele medicamentelor care o stimulau,
Richard Strauss era pionier.
Un jucător de fotbal american a declarat că să concurezi împotriva celor dopaţi
e ca şi când aceştia au trei metri avantaj în proba de o sută de metri.
E tentant să joci ruleta rusească cu un drog puternic şi periculos.
Vom vorbi cu un medic sportiv care cercetează steroizii.
Publicul larg n-a prea fost interesat de steroizii anabolizanţi
fiindcă nu se ştiu multe despre ei.
Mulţi mi-au spus că au obţinut steroizi de la doctorul Strauss
şi mulţi mi-au spus că el distribuia steroizi.
Am vorbit cu un fost medic.
El distribuia sportivilor steroizii.
Atunci lumea a început să caute moduri
de a fenta sistemul, iar dr. Strauss era considerat expert.
Vorbim de un mic birou transformat în cabinet.
Acolo ţinea un fişet încuiat. Doar el avea cheia.
Acolo ţinea steroizii anabolici.
Strauss ştia despre testări şi astfel de lucruri.
Ne duceau acolo ca pentru injecţii cu vitamina B12.
Eu mai făcusem şi înainte B12, dar, de data asta, era diferit.
A fost chiar înainte de competiţiile importante.
Îmi amintesc o doză foarte mare. Cică era B12.
Nu cred. Probabil era testosteron.
- Ai simţit ceva? - M-am simţit bine.
Foarte bine.
Eram plin de energie şi mă recuperam mai uşor.
Nu cred că a fost de la B12.
Aveam o cutie pe care scria: "Doar pentru uz animal".
Îi ziceam "suc pentru animale".
- Era de la dr. Strauss? - Da.
Şi nu ştiu...
Mulţi băieţi erau foarte solizi la Ohio State la finalul anilor '80.
Prin urmare, Richard Strauss avea acces la alte informaţii compromiţătoare.
Dacă ar fi spus:
"M-a dat în gât fiindcă i-am dat steroizi",
ţi-ai fi pierdut bursa.
Şi gândeşte-te că eşti antrenor
şi ştii că doctorul le dă steroizi sportivilor din echipă.
Sau director sportiv.
Te-ai întoarce împotriva acelui doctor
şi Dumnezeu cu mila, poate te acuză şi pe tine?
Mă întreb cine a făcut calculele: "Mai bine ne ţinem gura,
fiindcă, dacă scăpăm de tipul ăsta, o să iasă un scandal de zile mari."
Cred că povestea e şi mai complicată.
Steroizii nu sunt singurul motiv pentru care toţi au tăcut.
Oamenii nu puteau, şi unii din ei nu pot nici astăzi,
să înţeleagă ce s-a întâmplat.
Cum e posibil ca nişte sportivi de 18-20 de ani
să fie victimele agresiunilor sexuale?
Revenim la ruşine.
Nu ne place să privim bărbaţii ca victime,
iar asta afectează
nu doar imaginea pe care o au alţii despre ei,
ci şi sistemul lor de valori şi ce cred despre ei înşişi.
Richard Strauss a exploatat acest aspect.
Straus nu-i agresa pe toţi.
Avea o metodă prin care se apropia de aceşti tineri
care proveneau din mediul rural
şi pe durata liceului făcuseră doar sport
şi nu erau experimentaţi.
Erau naivi.
Mulţi erau primii din familie care făceau facultate
şi depindeau de această bursă sportivă.
Ştia cum să se apropie de ei şi îi pregătea pentru mai mult.
Mereu era drăguţ, făcea complimente.
Te manipula,
dar tu nu înţelegeai ce ţi se întâmplă.
La 18-20 de ani
habar n-ai ce sunt prădătorii.
N-ai auzit niciodată de grooming, să te pregătească cineva pentru ceva.
Iar el exact asta făcea.
Ţi se băga pe sub piele. Devenea prietenul tău.
Le făcea fotografii băieţilor.
Le dădea cartea lui de vizită şi îi tenta cu o carieră în modeling.
Îl vedeam adesea cu un aparat foto.
I-a făcut poze lui Jim Jordan pentru cartea lui Russ Hellickson.
Doctorul e fotogaf?
Şi auzi că e foarte talentat. Făcea poze alb-negru grozave.
Am auzit că a fotografiat un luptător
şi că acesta s-a ales cu un contract de modeling.
A avut succes ca model şi a început să facă bani.
Ni s-a părut uau.
Ştiţi ce zic?
Vara încercam să fac modeling ca să am bani în plus de cheltuială.
Dr. Strauss mi-a zis:
"Pot să te fotografiez eu dacă vrei. Sunt fotograf."
Eram un student sărac. L-am întrebat cât costă.
Mi-a zis: "Stai liniştit. Fac asta din pasiune."
M-am dus la el acasă.
Avea...
un studio într-una din camere şi mi-a zis:
"Hai să facem pozele fără tricou."
Şi mi-a făcut câteva poze fără tricou.
Apoi m-a tot atins.
A început să-mi dea pantalonii jos
şi i-am zis: "Nu se poate."
A adus negativele şi a zis:
"Cum ţi se par fotografiile astea?"
Ne-am uitat la poze şi...
Când privesc în urmă, realizez că eu m-am pus în acea situaţie.
De ce am făcut asta?
Ştiam cine e şi m-am pus singur în acea situaţie.
M-am tot întrebat: "Mi-am făcut-o cu mâna mea?
"De ce m-am pus în acea situaţie?"
Şi aşa e.
Mi s-a tot spus:
"Eşti favoritul doctorului Strauss."
"Chiar eşti."
Şi, uite-aşa, doctorul Strauss era mereu în preajmă.
Deci da...
Rahat!
Împinge-l, Dan!
Era mereu acolo.
Ieşeam de pe gheaţă şi era acolo.
Dacă te accidentai, te examina, desigur.
N-aveai de ales.
Trebuie să te poţi detaşa de toate rahaturile.
Eşti pe gheaţă şi-ţi faci treaba. Şi eu... nu puteam.
Nu mă puteam detaşa.
La antrenament mă gândeam: "Ce-a fost asta?"
Repetam scheme la antrenament şi nu-mi aminteam ce am de făcut.
Eram derutat.
Eram o maşinărie înainte să ajung acolo,
apoi m-am prăbuşit.
Încă o luptă. Al Novakowski...
Nu ai cu cine să vorbeşti
fiindcă nu ştii dacă li se întâmplă şi altora.
Am continuat să decad.
Nu mi-am mai revenit.
Într-o duminică dimineaţă am dormit mai mult
şi am ratat antrenamentul.
Am ajuns acolo şi mă gândeam: "Mamă, am dat de dracu'."
M-am dus la antrenor şi i-am zis: "Îmi pare foarte rău."
Mi-a zis: "Ai terminat."
Am întrebat: "Cum adică?" Zice: "Eşti cancerul echipei de hochei."
Şi corpul meu a...
Mi-a distrus visul.
Lumea mea a explodat.
N-am ştiut ce să-i spun, m-am ridicat şi...
nu m-am mai întors niciodată pe gheaţă.
La unul dintre antrenamente mi-am dislocat umărul.
Russ zice: "Du-te la dr. Strauss."
"Aoleu acum e acum!"
Am stat dezbrăcat în faţa lui.
Mă examinează,
mă freacă în spatele testiculelor, mă trage de penis.
Îl ridică puţin.
Eu sunt încordat, mă holbez la tavan:
"Dă, Doamne să se termine!" Şi a continuat.
I-am văzut creştetul capului.
Atât de aproape era şi s-a apropiat şi mai tare.
În momentul ăla, m-am îndepărtat,
el s-a dat în spate şi mi-a zis: "Îmbracă-te."
M-am îmbrăcat, nu i-am zis nimic şi am plecat.
Nu m-am dus la antrenament. Am dispărut două săptămâni.
Apoi m-am dus la Russ în birou
şi i-am zis: "Russ, am terminat. Nu mai pot continua."
Mi-a zis: "Dacă vrei să te întorci,
te poţi întoarce oricând."
Atât mi-a zis.
După ce am fost luptător trei ani, asta a fost toată conversaţia.
A fost ultima zi ca membru al echipei.
Am renunţat la wrestling la Ohio State
şi am renunţat la facultate fiindcă nu mai aveam bursă.
Campionul statului e Dan Ritchie.
Tata s-a supărat.
Mi-a zis: "Mai ai un an şi jumătate. De ce nu poţi continua?"
N-am putut să-i spun.
N-am ştiut cum.
N-am fost suficient de puternic ca să-i explic: "Tată...
"uite...
"ce s-a întâmplat.
"Nu pot continua aşa."
Şi cred că...
Faptul că nu am putut
ne-a afectat negativ...
Relaţia noastră s-a schimbat de atunci.
Le-ai spus părinţilor?
Că mi-au retras bursa?
Nu.
Ce m-ar fi întrebat după aceea? "De ce te-au dat afară din echipă?"
Să le spun alor mei că...
Nu le-am spus că m-au dat afară din echipă
şi nici că mi-am pierdut bursa.
Le-am spus unora că nu mai joc şi m-au întrebat: "De ce?"
"Nu sunt suficient de bun."
Unii mi-au zis: "Cum adică?"
Mai ales cei care mă cunoşteau, o parte din foştii antrenori...
"Cum adică?" Şi evitam întrebarea.
Am început să cred acea minciună,
m-am apucat de băut şi m-a apucat depresia.
Între timp, dr. Strauss era în plină ascensiune.
Fiţi atenţi! Studenţii se plâng de el de peste zece ani.
Ce face universitatea?
CENTRU MEDICAL
Îl promovează.
Devine medic şef la centrul medical OSU.
Ai zice: "Stai aşa. Ce? Toţi ştiau ce se întâmpla?"
"Doctorul echipei face duş cu sportivii şi tu îl promovezi?"
Dar tocmai asta face Ohio State.
Şi dr. Strauss continuă ceea ce făcea de peste zece ani.
Îi agresează pe studenţi
sub pretextul că îşi exercită profesia.
Aveam o gâlmă pe piept şi am cerut un consult.
Am văzut că universitatea are un centru medical şi m-am dus acolo.
Mi-au zis: "Te trimitem la dr. Strauss." Doctorul intră în cabinet.
Era cam mărunţel.
Mi s-a părut politicos.
M-a întrebat ce s-a întâmplat şi de ce am venit acolo.
Apoi m-a întrebat chestii ciudate.
Dacă sunt homosexual şi alte astfel de lucruri.
Mi s-a părut ciudat. Apoi mi-a zis să mă dezbrac.
Mi s-a părut ciudat că trebuia să mă dezbrac de tot.
Dar el era doctorul şi m-am gândit să-l ascult.
Apoi mi-a examinat zona genitală.
Nu-mi aminesc să-şi fi pus mănuşi, dar îmi amintesc respiraţia lui
pe organele mele genitale în timpul examenului.
Apoi m-a întrebat dacă aş vrea să mă culc cu mai multe persoane odată.
Atunci am început să mă simt aiurea. Mi-am dat seama că se întâmplă ceva.
Mă atingea pe piept ca şi când îmi făcea masaj
şi şi-a lipit pelvisul de coapsa mea.
I-am simţit erecţia
şi m-am ruşinat fiindcă nu ştiam ce să fac.
Am încercat să ies din situaţie cât de repede am putut şi am plecat.
Eram foarte furios.
A doua zi am sunat şi am vorbit cu Ted Grace,
directorul serviciilor pentru studenţi.
Mi-a zis să vin şi să încerc să vorbesc despre asta cu Strauss.
E foarte relevant
că primul care a luat cuvântul nu a fost un sportiv.
Steve Snyder-Hill nu-şi făcea griji că o să-şi piardă bursa
sau că va fi umilit la vestiar.
El are putere.
Ridicaţi mâna dreaptă.
Juraţi că veţi spune întregul adevăr, aşa să vă ajute Dumnezeu?
Jur.
Bună dimineaţa, dr. Grace! Mă numesc Ilann Maazel.
În 2019, avocatul Ilann Maazel l-a intervievat pe doctorul Ted Grace,
fostul superior al lui Strauss.
Firma mea de avocatură luptă în cazuri dificile
împotriva oraşelor, a statelor, a guvernului SUA,
a multor companii mari, a multor oameni influenţi
şi caută să dezvăluie adevărul.
Dr. Strauss era subalternul dv. la Departamentul Medical?
Aşa e.
Aş spune că dr. Grace
a fost singurul care a luat măsuri împotriva doctorului Strauss.
Din păcate, e adevărat.
E singurul care a luat măsuri în acele două decenii.
A început în 1995.
V-aţi întâlnit cu dl Snyder-Hill şi cu dr. Strauss. Aşa e?
Aşa este.
Am intrat şi l-am văzut pe dr. Strauss. A fost foarte prietenos.
Când am povestit că şi-a frecat erecţia de mine,
a lovit masa şi a urlat: "Încerci să-mi pătezi reputaţia!"
Am îngheţat. Eram doar un copil.
M-am uitat la toţi doctorii din sală şi am zis: "Nu ştiu ce să spun."
Şi nici ei nu ştiau. Au rămas şocaţi.
Începi să te îndoieşti şi să te gândeşti:
"Poate avea un portofel în buzunar, poate m-am înşelat."
După aceea am ieşit foarte supărat. Am plecat.
Ted Grace m-a sunat şi m-a îndreptat: "Cum te putem ajuta?"
"O să recunosc că m-am înşelat dacă nu i s-a mai întâmplat nimănui."
Şi mi-a zis: "Îţi promit că nu i s-a mai întâmplat nimănui."
I-am zis: "Bine. Daţi-mi în scris."
Şi s-a făcut linişte la telefon. Mi-am dat seama că l-a deranjat.
La două zile mai târziu, am primit o scrisoare.
Aţi scris această scrisoare
pentru Steven Snyder-Hill pe 26 ianuarie 1995. Aşa e?
Da, aşa e.
I-aţi scris: "Te asigur că nu am primit nicio plângere
despre dr. Strauss până acum, dar am primit câteva cuvinte de laudă."
- E o afirmaţie falsă. Aşa e? - Aşa e.
După 24 de ani aflu
că un puşti s-a plâns cu trei zile înaintea mea.
Trei zile!
I-aţi spus lui Steven Snyder-Hill despre plângerea celuilalt student?
Nu cred.
Te asigur că nu am primit nicio plângere...
Dacă nu vă deranjează, vreau să se consemneze.
Vă rog.
Recent mi-am dat seama că am comis un fals în declaraţii.
Aţi scris scrisoarea la 23 de zile după plângerea studentului, nu?
Ştiu, dar a fost...
Cred că nu aflasem încă despre prima plângere
când am scris această scrisoare...
N-aş fi... Nu mă cunoaşteţi,
dar nu l-aş fi minţit cu bună ştiinţă pe Steven Hill.
Steven Hill v-a spus că dacă mai existau şi alte plângeri...
Lăsaţi-mă să termin.
Dacă mai erau şi alte plângeri, n-ar fi retras acuzaţia, aşa e?
- Ce însemna să-şi retragă acuzaţiile? - Îmi puteţi răspunde, vă rog?
V-a zis să-i spuneţi că nu există şi alte plângeri,
altfel nu dă înapoi.
Vorbim de faptul că dr. Strauss era acuzat de agresiune sexuală.
Aşa este. Vreau să clarific situaţia.
Am greşit când i-am spus asta.
M-au minţit. Mi-au zis ce să cred şi eu i-am crezut.
I-am crezut pe cuvânt.
Mi-am văzut de viaţă
convins că mă înşelasem.
Şi era mai rău decât îmi imaginam.
Mult mai rău.
Într-o seară nu mă simţeam prea bine şi mi-era greu să înghit.
Am băut prea multă votcă.
Colegul meu de cameră m-a dus la centrul medical.
Am intrat ca un student normal
şi a fost nasol, fiindcă eram obişnuit să fiu sportiv.
Aşteptam la rând şi îmi vedeam de treabă.
Când mi-am ridicat privirea, l-am văzut.
L-am văzut pe dr. Strauss. Atunci nu m-a examinat ca de obicei.
A fost un examen medical rapid.
Mi-a zis: "E epiglota. Se mişcă aşa."
Aveam spasme.
Mi-a zis: "Ca să scapi de spasme, o să-ţi dăm un sedativ.
"O să te relaxezi şi o să-ţi calmeze spasmele."
I-am mulţumit că m-a tratat.
Mi-a făcut injecţie la spital ca să mă relaxez.
Apoi mi-a zis: "Te duc eu acasă."
Tot ce-mi amintesc e că m-a ajutat să urc în cameră.
M-am întins. Nu mă puteam mişca.
Eram paralizat.
Mă masa pe spate sau într-o parte.
Mi s-a părut foarte ciudat, dar eram atât de apatic...
Încercam să înţeleg, dar eram atât de drogat. Nu prea...
Deci...
Apoi m-a violat.
M-am trezit de dimineaţă şi...
Încercam să înţeleg ce...
Încercam să-mi amintesc acea noapte şi cum...
Cum s-a ajuns la asta. Şi...
Eram în stare de şoc. Eram...
Eram...
Şi cui să-i spun?
Cui să-i spun?
Când i-am luat interviu lui Al Novakowski,
ancheta identificase 47 de victime care fuseseră violate.
Acum ştim că el era al 48-lea.
Când am aflat că ştiau,
că Universitatea Ohio State ştia că el pipăia şi atingea sportivii,
am fost...
Chiar şi acum mă gândesc: "Oamenii ăştia nu au copii?"
"Oamenii ăştia nu au suflet?"
Locul oamenilor ăstora sigur nu e în rai.
Cei care ştiau... Ştiau tot!
Câţi or mai fi printre noi
care au ales să nu-şi spună povestea în public?
M-am lăsat de facultate,
iar dr. Strauss a rămas acolo
an după an...
Aceasta e proba numărul 19.
- Încă un incident teribil. - Aşa e.
E a treia plângere împotriva doctorului Strauss?
Aşa e.
Primul student s-a plâns pe 3 ianuarie 1995.
Aşa e.
- Al doilea, pe 6 ianuarie 1995. - Aşa e.
Dv. aţi scris acest memorandum pe 10 ianuarie 1996?
Aşa e.
- Un an mai târziu. - Aşa e.
Studentul s-a plâns
că dr. Strauss i-a spus că e musculos şi l-a rugat să-şi dea jos tricoul.
Apoi dr. Strauss l-a pus să se dezbrace şi de la talie în jos.
Studentul a spus că a fost examinat cu încetinitorul, că a fost pipăit.
Aşa e.
- Şi studentul a ejaculat, nu? - Aşa e.
E ceva des întâlnit în timpul unui examen medical?
Nu.
Aţi auzit asta doar în cazul doctorului Strauss?
Da.
În timpul anchetei aţi suspendat activitatea doctorului Strauss?
Aşa e.
...se suspendă activitatea în aşteptarea rezultatelor anchetei.
Un lucru incredibil la acest caz
e că dr. Grace nu l-a reclamat pe dr. Strauss la Colegiul Medicilor.
Dr. Strauss l-a reclamat pe dr. Grace la Colegiul Medicilor.
Plângere împotriva lui Ted W. Grace
S-a plâns că dr. Grace l-a acuzat de o presupusă agresiune sexuală
şi dr. Strauss era cel hărţuit.
La trei luni după plângerea studentului,
dr. Strauss depunde plângere împotriva dv.
Până atunci nu aţi vorbit cu Colegiul Medicilor. Aşa e?
- Da. - Nu i-aţi contactat deloc. Aşa e?
Aşa e.
Nu l-aţi reclamat pe dr. Strauss la Colegiul Medicilor.
În iulie 1996 v-aţi întâlnit cu Colegiul Medicilor din Ohio.
Din cauza plângerii doctorului Strauss.
Da.
Când dr. Grace a fost intervievat la Colegiul Medicilor,
aceştia au demarat imediat o anchetă împotriva doctorului Strauss.
Din iulie 1996, nimeni n-a mai depus nicio plângere împotriva lui Strauss?
În scris, nu.
Conform Colegiului Medicilor, deloc.
După aceea, OSU a ţinut în secret o audiere disciplinară a doctorului.
Nu a dezvăluit rezultatul nici studenţilor, nici nimănui
şi l-au înlocuit din calitatea de medic sportiv
şi de la centrul medical.
Pe 5 august 1996,
Williams l-a informat pe Strauss că a analizat toate informaţiile
şi a stabilit că lui Strauss nu i se va reînnoi contractul.
- Aşa e. - Dar a rămas acolo.
A rămas profesor de medicină internă şi de medicină profilactică.
Da. A rămas profesor la Politici de Sănătate Publică.
Aşa e.
Universitatea nu l-a concediat pe dr. Strauss.
Din câte ştiu, nu.
Richard Strauss s-a pensionat de bunăvoie în 1998.
Chiar şi după ce s-a pensionat, OSU l-a numit profesor emerit.
E o onoare.
Universitatea i-a acordat această onoare lui Strauss.
- Da. - Erau obligaţi?
Nu cred.
Nu a fost făcut de ruşine,
nu a plecat de la Columbus în exil, cu un nor deasupra lui.
E un profesor respectat la Ohio State care decide să plece în vest.
Îşi deschide un cabinet în California.
Încă se poate lăuda că e profesor emerit la Ohio State.
Nu a suportat consecinţele acţiunilor sale reprobabile.
A agresat sexual jucători de fotbal, luptători, jucători de tenis,
jucători de hochei, scrimeri.
A agresat sexual studenţi care nu erau sportivi
şi pe care i-a consultat în repetate rânduri la centrul medical.
A făcut lucrurile astea sub nasul universităţii.
Şi era cât pe ce să nu se afle niciodată.
Dar, 20 de ani mai târziu, totul s-a schimbat.
Astăzi facem un pas
pentru a-l trage la răspundere şi a face dreptate
în cazul lui Larry Nassar, pentru comportamentul de prădător.
Urmăream îndeaproape cazul lui Larry Nassar la Michigan State,
fiindcă fata mea era gimnastă.
Ce doriţi să-i spuneţi?
Vă mulţumesc pentru ocazia de a da o declaraţie astăzi aici.
L-am sunat pe Mike Disabato şi am discutat situaţia.
Şi mi-a citit mărturia.
Cel mai greu lucru de înţeles a fost că sunt o victimă a lui Larry Nassar.
Habar n-aveam ce făcea
sau că se considera agresiune sexuală sau abuz.
Mi s-a spus mereu că doctorii sunt aici ca să ne ajute.
Am zis: "Aşa am păţit şi noi!"
A stins lumina.
Eram singură, fără supraveghere.
S-a întâmplat la fel mereu.
Chiar dacă mă loveam doar la gleznă.
Mi-era ruşine de mine, nu de Larry.
E foarte important să anchetaţi ce s-a întâmplat,
ca toţi cei implicaţi să fie traşi la răspundere.
E important ca abuzatorul să plătească pentru faptele sale.
Mulţumesc!
M-a mişcat discursul lor.
Ceva s-a zguduit în mâine.
Timp de două luni am stat de vorbă cu colegii de echipă
ca să confirm ce ştiam deja:
că Richard Strauss era la fel ca Larry Nassar.
Într-o zi, din senin, Mike Disabato m-a întrebat de doctorul Strauss.
I-am spus povestea mea.
Am vorbit cu Mike prima dată şi m-a întrebat despre dr. Strauss.
Stai şi te gândeşti că nu-ţi mai aminteşti poveştile.
Apoi, o oră şi jumătate mai târziu...
"Aoleu... Chiar s-a întâmplat."
"Şi asta s-a întâmplat."
A zis: "O să le spun."
L-am întrebat: "Cui?"
A zis: "Mă duc la Ohio State şi le cer să deschidă o anchetă."
N-am ştiut ce să-i zic.
- Apoi l-am implorat să renunţe. - De ce?
De ruşine.
Agresiune sexuală la Ohio State acum 40 de ani.
Mike mi-a zis că nu renunţă.
Ies la iveală detalii despre ancheta
în cazul unui fost doctor al echipei de wrestling,
care e posibil să fi comis agresiune sexuală.
Nu voiam să mă implic, dar i-am zis lui Mike:
"N-o să te las să înfrunţi totul singur."
"Te sprijin."
Încă un student a mărturisit
că şi el a fost victima hărţuirilor sexuale ale lui Strauss.
Am decis că trebuie tras la răspundere.
Vorbesc în numele multor colegi care nu sunt aici.
Am vrut să ajut.
Dan Ritchie a păstrat secretul timp de 25 de ani.
E plângerea unui student tratat la centrul medical.
Tot mai mulţi mărturisesc, iar Ohio State deschide o anchetă.
CONSILIU DE ADMINISTRAŢIE
Ca în cazul Penn State şi Michigan,
universitatea făcea ceea ce trebuia.
Au plătit realizarea unei anchete independente.
Raportul va fi eliberat la finalizarea anchetei.
Nu ştim exact când.
Ne-am dat seama imediat că era un caz diferit de al gimnastelor.
Dinamica era diferită.
În primul rând, nu aveam niciun Larry Nassar.
Richard Strauss nu mai putea fi condamnat.
Avocatul care anchetează cazul ne-a dezvăluit
că Richard Strauss a murit în 2005.
Ştim că fostul doctor de la OSU, Richard Strauss, s-a sinucis.
Ştiu că pare morbid, dar am verificat raportul autopsiei
şi am vrut să aflu detaliile.
Am vrut să ştiu ce purta şi cum s-a întâmplat.
Am vrut să ştiu ce au zis legiştii.
Am vrut să mi se confirme că era măcinat de regrete.
Am aflat că suferea şi pastilele nu-şi făceau efectul.
N-a simţit nicio urmă de remuşcare.
N-a mai suportat durerea. Asta am aflat. E de-a dreptul nasol!
Dacă doctorul a murit,
unii se întreabă care mai e scopul anchetei.
Universitatea declară că există două scopuri:
să identifice şi să evalueze toate acuzele aduse lui Strauss
şi să verifice dacă există angajaţi care ştiau ce s-a întâmplat.
Aceştia vor fi acţionaţi în judecată.
Dacă o universitate ignoră voit acuzaţiile de agresiune sexuală,
atunci este direct răspunzătoare.
Ignoră voit... Cuvinte mari. Ideea e dacă le-a păsat.
Au încercat să-l oprească?
Au luat măsuri rezonabile sau nu?
OSU nu numai că nu a luat măsuri,
dar a oferit o poziţie de putere unui agresor sexual.
I-am acţionat în judecată.
Eu am fost principalul reclamant împotriva universităţii.
Pentru ani de presupuse agresiuni,
foştii luptători de la Ohio State dau în judecată universitatea
şi susţin că instituţia le-a ignorat plângerile.
Sunt foarte speriat.
Dau în judecată o universitate pentru care am luptat mulţi ani.
E incredibil.
Dar trebuia.
Universitatea trebuia să ne fi protejat.
Ştiau care e situaţia.
Am luat legătura cu avocaţii: "Ce trebuie să fac?"
Zeci de bărbaţi au dat în judecată Universitatea Ohio State
pentru că au fost agresaţi sexual de un fost doctor.
Şi aici apare o altă diferenţă majoră faţă de cazul gimnastelor.
UN LUPTĂTOR AGRESAT SEXUAL? DA, VEZI SĂ NU.
Oamenilor nu le venea să creadă.
Cum e posibil ca durii ăştia
să fie victimele unei agresiune sexuale?
N-ARE SENS.
MĂ LAŞI?
RAHAT ŞI MINCIUNI
Erau luptători profesionişti.
Şi nu orice fel de luptători, ci Mark Coleman.
Mark Coleman era cel mai dur.
A fost nemaipomenit. A câştigat un titlu naţional.
După succesul din wrestling, a ales artele marţiale mixte.
Era un luptător foarte talentat.
Te dobora şi te lovea. Asta era tactica lui.
Cum adică?
Îşi punea adversarul la pământ şi îi căra pumni.
Coleman e o bestie.
Cum e posibil să fie agresat de unul ca Strauss?
Aveam foarte mari emoţii.
Voiam ca Ohio State să fie traşi la răspundere
ca povestea să nu se mai repete.
ORICE PENTRU FAIMĂ
Toţi ne ignorau total. Cine ne putea ajuta cu acest caz?
Iată-l pe Russ Hellickson.
Russ...
Ţin la relaţia mea cu el.
Ca antrenor am trei fete şi peste 500 de băieţi.
Russ mi-a fost ca un al doilea tată.
I-am trimis lui Russ ditamai mesajul.
"Uite, avem nevoie de tine." Mi-a răspuns într-o oră.
PREGĂTIŢI-VĂ. VIN.
Douăzeci dintre noi s-au întâlnit cu el la un liceu din localitate.
Am stat de vorbă cu el
şi fiecare dintre noi a povestit ce i s-a întâmplat.
Toţi ne-am zis povestea.
A fost emoţionant.
A venit şi rândul meu şi l-am întrebat:
"Îţi aminteşti când am venit la tine şi ţi-am zis că renunţ?"
Mi-a zis: "Da." I-am zis: "Nu ţi-am zis de ce."
"Uite, de-asta."
A început să se deschidă şi să înţeleagă ce se întâmplase.
La final a zis că o să scrie o scrisoare oricui e nevoie, ca să ne sprijine.
Chiar aveam nevoie de îmbărbătare. Am ieşit de acolo ca o familie.
L-am contactat şi pe Jimmy, fostul antrenor secund.
Viaţa lui se schimbase de când fusese la OSU.
Doamnelor şi domnilor, congresmanul Jim Jordan!
Mulţumesc!
Jim Jordan era un republican influent în Camera Deputaţilor.
Mereu apărea la TV.
Domnule congresman, bine aţi venit!
Nu sunt de acord cu politica lui, dar eram mândru că-mi fusese antrenor.
Avea idealuri şi onoare.
Disciplină înseamnă să faci ce nu vrei când n-ai chef să faci nimic,
să faci lucrurile bine, când preferi să o iei pe scurtătură.
Experţii ştiau, purtătorul de cuvânt ştia,
dar eu cred că şi dv. ştiaţi.
Era un pitbull.
M-am gândit: "De ce n-ar vrea să ne ajute?"
- Vi-l amintiţi pe dr. Strauss? - Da, l-am cunoscut.
Şi nu ne-a ajutat.
Nu e adevărat că ştiam despre agresiuni.
Am vorbit cu alţi antrenori. Nu ştiau despre abuzuri.
Nu e adevărat să spuneţi că ştiam şi n-am zis nimic.
E clar că ştia.
Ştia ceva? Toţi ştiau ceva. Dacă cred că ştia? Toţi ştiau.
M-a înfuriat? Da.
Ce părere aveţi despre acuzaţiile la adresa lui Strauss?
Tot ce vă pot spune e că n-am ştiut despre niciun abuz.
Atât.
A zis că n-a ştiut nimic şi nu s-a întâmplat nimic.
A minţit cu neruşinare.
Alături de noi, congresmanul Jordan. E prima dată când ne dă detalii.
Care e reacţia dumneavoastră?
Cei care spun asta ştiu adevărul, sunt convins.
Nu am văzut, nu am auzit şi nu am fost informat de niciun abuz.
Ştiu multe conversaţii cu Jimmy despre doctorul Strauss.
La vestiare nu vine nimeni la tine ca să-ţi spună despre abuzuri.
- Aţi auzit ceva la vestiar? - Nu am auzit nimic.
E vorba despre comportamente care acum sunt considerate abuzive?
Sub nicio formă.
N-am stat lângă Jim la vestiar, deci nu ştiu ce ştia,
dar ştiam ce-mi spusese, deci ştiam că ştie.
Când a zis: "Aşa e Strauss",
nu putea spune asta fără să ştie cine era Strauss.
De-aia!
Jimmy a crezut că totul va dispărea.
Jim Jordan neagă povestea din spatele cazului luptătorilor OSU,
dar scandalul este încă în toi.
Oamenii au luat atitudine şi cazul a fost foarte mediatizat.
Deputatul Jim Jordan ar fi acoperit cazuri de agresiune sexuală.
A declarat din nou...
Jim Jordan era antrenor secund...
Au vorbit cu Jim Jordan, care n-a luat măsuri.
Cazul a luat amploare şi tot mai mulţi au afirmat:
"Da, s-a întâmplat. Am trecut şi eu prin asta."
Tot mai mulţi luptători de la OSU îşi spun povestea.
Mai multe victime fac acuzaţii.
Părea doar vârful aisbergului.
Jordan a început să ne sune pe toţi.
A început să sune toţi luptătorii.
L-a sunat chiar şi pe Adam Disabato, fratele lui Mike Disabato.
La ora 08:00 îmi sună telefonul.
Răspund.
Zice: "Adam, sunt Jim Jordan."
Am rămas...
Timp de jumătate de oră m-a rugat
să îl apăr în public şi să dezmint afirmaţiile.
Plângea la telefon.
Nu-i păsa de mine, de niciunul din noi.
Mi-a cerut să-l apăr de fratele meu.
E incredibil.
Mi-am dat seama că Jimmy l-a contactat şi pe Russ.
Şi, ce să vezi, Russ a dispărut din peisaj.
Nu şi-a scris scrisoarea şi nu ne-a oferit sprijin.
Ne-a întors spatele.
Mi-a fost ca un tată.
Şi... e aiurea.
Russ a zis că o să ne sprijine, apoi s-a răzgândit.
Am încercat multă vreme
să obţin un interviu cu congresmanul Jordan.
Biroul lui m-a refuzat mereu.
Am aflat că va vizita una dintre fabricile Honda
şi m-am dus acolo.
Dan Ritchie spune că dr. Strauss avea un dulap la vestiar.
Cum de nu ştiaţi că făcea duş în fiecare zi
şi se masturba în faţa studenţilor, când toată lumea ştia.
Părea deranjat de întrebările mele.
E ridicol. Am ţinut piept FBI-ului, am ţinut piept Fiscului.
Dacă aş fi crezut sau aş fi ştiut că ceva nu era în regulă,
i-aş fi sprijinit.
- N-aţi văzut nimic? - De aceea... Nu. Nimic.
De aceea, toţi antrenorii...
"Nimeni nu mi-a spus. Nu ştiam. Nu s-a întâmplat niciodată."
Apoi a căzut bomba în mai.
Bună ziua! Voi prezenta câteva gânduri şi comentarii
despre raportul publicat vineri de Universitatea Ohio State
cu privire la cazul răposatului doctor Richard Strauss.
În sfârşit fusese publicată ancheta independentă
plătită de OSU.
Ancheta a fost un demers pozitiv,
dar rezultatele au fost neaşteptate şi extrem de şocante.
Raportul Strauss descria detaliat agresiunea sexuală
a cel puţin 177 de foşti studenţi între 1978 şi 1998.
Fără doar şi poate există victime care au ales să nu-şi spună povestea.
Când vezi totul scris negru pe alb şi vezi cifrele,
te doare sufletul.
Chiar nu ştiam cât de departe se ajunsese.
Habar n-aveam. Când am citit, nu mi-a venit să cred.
Măiculiţă!
Cunoşteam poveştile noastre, a mea, a lui Mike.
Auzisem poveştile altora.
Nu ştiam cât de departe se ajunsese.
Am citit raportul din scoarţă în scoarţă.
Cu cât am citit mai mult, cu atât m-am enervat mai tare.
DESCOPERIRILE ANCHETEI
Ar trebui să fim scârbiţi cu toţii.
Plângerile şi reclamaţiile studenţilor n-au fost transmise autorităţilor
nici de către departamentul sportiv, nici de către centrul medical,
până în 1996,
cu peste 15 ani mai târziu de la primirea primei plângeri.
Cel mai şocant aspect
este câţi oameni puteau să-l fi oprit şi nu au făcut nimic.
O anchetă independentă a dezvăluit că Universitatea Ohio State
ştia că un doctor îi agresa sexual pe studenţi
încă de la sfârşitul anilor '70.
Conform raportului, comportamentul lui Strauss era cunoscut
de peste 50 de angajaţi de la departamentul sportiv al OSU.
Ştiau şi l-au acoperit.
L-au acoperit!
E absolut uluitor
câţi oameni au închis ochii, ca el să scape nepedepsit atâta timp.
Ancheta OSU vă va afecta candidatura?
Se vede că e o minciună. Şi colegii mei văd asta.
Nu vă faceţi griji?
Congresmanul a negat din nou că ştia despre agresiuni...
Jim Jordan e un laş.
E un laş. Nu e un lider.
Ne-a abandonat. Antrenorul nostru ne-a abandonat.
E scârbos.
L-am văzut pe Russ intrând la un eveniment de wrestling.
Are o prezenţă impunătoare.
M-a întrebat: "Ce faci, Fred?" I-am strâns mâna.
"Russ, când o să spui adevărul?"
Da. A stat pe loc. "Fred, să nu începem.
"Îţi doresc o zi bună." Şi a plecat.
N-am mai vorbit cu el de atunci.
Când a ieşit povestea la suprafaţă, am ales să nu vorbesc cu presa.
Acum am ales să vorbesc, fiindcă Russ n-a vrut s-o facă.
Şi nici Jim Jordan.
Cei care credeam că mă vor sprijini
n-au făcut-o.
M-am hotărât să iau cuvântul.
Am făcut-o la şedinţa consiliului de administraţie.
Nu am vrut să merg la presă.
M-am gândit că aici trebuie să vorbesc fiindcă ţin la Ohio State. Sunt...
Sângele meu e roşu-gri.
Am fost cel mai fericit luptând pentru OSU.
Am văzut ce se scrie online.
Aproape că simt că nu sunt o victimă, ci o problemă.
Nu sunt o problemă. Noi n-am fost problema.
Un om rău a fost problema.
Vrem să faceţi ceea ce este corect ca să trecem peste asta.
Mulţumim că ne-aţi dat ocazia să luăm cuvântul aici.
Mike Schyck a zis:
"O să vorbesc în faţa consiliului de administraţie."
I-am zis: "Bine. Merg şi eu cu tine."
M-am dus şi mi-am spus povestea.
Între toamna lui 1988 şi toamna lui 1992,
am fost agresat de un prădător sexual
care pretindea că e medic angajat de această universitate.
Din ancheta dumneavoastră reiese că universitatea ştia.
Ştia dinainte ca eu să mă înscriu şi a ştiut şi după aceea.
Universitatea ne-a dezamăgit înainte
şi e la latitudinea dumneavoastră ce se va întâmpla mai departe.
Întrebarea mea este:
"Ne veţi dezamăgi din nou sau veţi lua atitudine?" Mulţumesc!
Acest consiliu nu va închide ochii.
Vom face ceea ce trebuie.
În public, OSU regretă cele întâmplate.
Universitatea Ohio Sate regretă
agresiunile la care v-a supus Strauss acum zeci de ani.
Putea fi oprit,
iar universitatea nu are nicio scuză că nu a luat măsuri.
Recunoaştem eşecul universităţii în timpul cât dr. Strauss a fost aici.
Dar au minţit şi au manipulat.
Pe la spate au început să lupte aprig împotriva noastră.
OHIO STATE DOREŞTE SĂ SCAPE DE PROCESE
Ohio State, deşi îşi dăduse cuvântul, a atacat întregul caz
pe motiv că faptele s-au prescris.
Conform legii din Ohio, ai doi ani să acţionezi în judecată.
S-a întâmplat acum mult timp, prin urmare, ghinionul tău.
Această prescriere a faptelor
e ultimul ascunziş al ticăloşilor în cazurile de agresiune sexuală.
A fost invocat de biserica catolică, de cercetaşi,
de tot felul de organizaţii care vor să fugă de răspundere.
Asta era apărarea universităţii.
"Am reuşit cu succes să ascundem cazul doctorului Strauss
"şi e prea târziu să ne daţi în judecată."
Şoc şi furie din partea reclamanţilor care se opun
cererii universităţii
de a respinge cererea de judecată pe motiv că fapta s-a prescris.
Când propria anchetă a dezvăluit câţi erau implicaţi
şi cât de mare a fost problema, au intrat în panică.
Raportul e devastator.
Aşa cum ştim în prezent, cele 177 de victime
sunt doar o fracţiune din adevăratul număr.
Vorbim de mii de victime.
E uluitor.
Muşamalizarea s-a produs
la cel mai înalt nivel al universităţii.
Singurul lucru la care OSU se pricepe în afară de fotbal american
e înşelăciunea.
Strategia lor era să spună că au aşteptat prea mult,
dar nu s-au aşteptat
ca judecătorul federal să analizeze cazul şi să spună:
"Supravieţuitorii au dreptate. Ohio State a muşamalizat totul.
"L-a protejat pe agresor."
Şi au respins motivarea OSU, şi anume că faptele s-au prescris.
Dintr-odată, nişte oameni influenţi au început să se agite.
Astăzi, Universitatea Ohio State
a informat curtea federală că intenţionează să creeze
Programul de despăgubiri în cazul Strauss,
soluţionând jumătate dintre acuzaţiile formulate împotriva universităţii.
OSU a pus un butoi cu bani în faţa supravieţuitorilor.
Suma era semnificativ diferită de cea oferită de alte universităţi
care se confruntaseră cu aceeaşi problemă.
Penn State şi Michigan State şi-au recunoscut vina,
pe când OSU n-a făcut-o.
Pe scurt, OSU nu tratează supravieţuitorii agresiunilor sexuale
la fel ca alte universităţi.
Fiindcă eram băieţi. De-asta s-a ajuns aici.
De-asta nu suntem trataţi la fel.
Băieţii s-au gândit
care ar fi consecinţele pentru alţi bărbaţi agresaţi
dacă am fi acceptat suma.
Puteam să o acceptăm.
Puteam să semnez şi să zic "în fine".
Dar lăsând deoparte suma,
am citit că nu vor să-şi asume răspunderea deloc
pentru cele întâmplate.
"Respingem orice răspundere."
Aşa scria. Serios?
Ăsta era programul de despăgubire. Asta voiau să ne oblige să semnăm.
Excelentă propunere, OSU.
Dar în public spuneau altceva. "El a ales să refuze propunerea."
În ciuda celor întâmplate,
încă vreau să le dau ocazia să îndrepte lucrurile.
Până la urmă, şi noi am fost sportivi la OSU.
Credeţi că suntem aici ca să pătăm reputaţia universităţii.
Nu este adevărat. Iubesc această universitate.
Putem face lucruri minunate împreună dacă îndreptaţi acest rău.
Vă mulţumesc! O-H!
Am zis: "O-H". Cineva trebuia să spună: "I-O".
Şi n-au făcut-o.
Dacă spui asta cuiva şi nu-ţi răspunde cu "I-O",
înseamnă că nu e Buckeye.
E altceva.
Ohio State nu înţelege şi nu recunoaşte
traumele pe care le-a produs în rândul a mii de bărbaţi.
Mii de bărbaţi!
Divorţuri, probleme cu abuzul de substanţe,
fie alcool, fie droguri.
Au fost câteva tentative de sinucidere.
Şi niciunul dintre noi nu merge de bunăvoie la doctor. Niciunul.
E nasol.
Te gândeşti mereu unde ai fi putut ajunge,
fiindcă trăieşti cu regretul.
Nu-mi permit să fac asta prea des fiindcă nu e amuzant deloc.
Da...
Cineva m-a întrebat:
"Eşti supravieţuitor sau victimă?" Voiau să facă distincţia.
M-am gândit puţin şi am zis:
"Am supravieţuit agresiunii sexuale, dar sunt victima OSU."
Avocaţii reclamanţilor cred că OSU vrea să întârzie
sau să blocheze posibilitatea unui proces...
Dacă vor să ne judecăm în continuare, vom continua.
O să continui şi cinci, şi zece ani dacă e cazul.
Trebuie traşi la răspundere.
Am fost întrebat: "Vrei să faci bani?" Şi ştiţi ce? Da, vreau. Vă zic şi de ce.
Pedepseşti pe cineva cu o amendă de cinci dolari şi zici:
"Să nu mai faci!"
O să încalce legea din nou, fiindcă cinci dolari e puţin.
Atunci trebuie să-i scuturi de bani,
fiindcă nu şi-au protejat sportivi
pe care i-au adus ca să concureze pentru ei.
Aşa că da, vreau să plătească.
LICEUL LEMON BAY ENGLEWOOD, FLORIDA
Sunt antrenor de şapte ani
şi cred că acest sport este o lecţie de viaţă.
Îţi creezi o relaţie cu elevii la fel ca un părinte cu copilul său.
Iar ei au încredere în tine şi e un sentiment deosebit.
Nici nu-mi pot imagina să nu-mi sprijin sportivii.
În sala de wrestling avem un perete pe care scrie "integritate".
Asta îi învăţ pe sportivii mei.
Asta te defineşte.
Universitatea Ohio State are
unul dintre cele mai mari departamente sportive din ţară.
Din 2018, de când au fost acţionaţi în judecată,
profitul departamentului a fost de peste 1,2 miliarde de dolari.
Deputatul Jim Jordan nu a dorit să ne ofere un interviu.
Russ Hellickson nu a dorit să ne ofere un interviu.
Ohio State ne-a refuzat cererea de a-i lua interviu
unui membru al Consiliului de administraţie.
În martie 2023, Ohio State s-a adresat Curţii Supreme,
invocând prescrierea faptelor.
În iunie 2023, Curtea Supremă le-a respins cererea.
Cazul a fost trimis înapoi la tribunalul districtual.
Subtitrarea: Giana Stănculescu TransPerfect Media