Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Filmul a fost produs cu sprijinul unui grup de bărbaţi încarceraţi.
Conţine imagini prin care şi-au documentat experienţele mai bine de un deceniu.
Unele dintre aceste secvenţe pot fi şocante pentru public.
CENTRUL PENITENCIAR EASTERLING
Probă, unu, doi, trei.
Unu, doi, trei. Probă, unu, doi, trei.
DEPARTAMENTUL DE CORECŢIE ALABAMA
Azi fac o repunere în scenă
şi toată lumea e bucuroasă.
Mâncăm, ne distrăm, o să fie tare.
O să avem parte de o zi bună la închisoarea Easterling.
An de an, un grup de voluntari organizează grătare în cele 14 închisori din Alabama.
E o zi cum nu vezi în mod normal la închisoare.
În astfel de instituţii, speranţa nu e ceva la ordinea zilei.
Trebuie adusă de afară.
Mă rog pentru Alabama.
Mă rog pentru sistemul nostru.
Amin.
- Exact! - Amin!
Am umblat prin cartiere şi am adus o schimbare.
Sunt păzitorul fratelui meu.
Nu e o coincidenţă că sunteţi şi voi aici azi.
De ce spui asta?
Nu vă arată ce carne primim noi.
N-are nicio treabă cu asta.
Ar trebui să vă arate cum e în dormitoare. Credeţi că aici e cald?
Imaginaţi-vă dacă aţi dormi într-o construcţie de tinichea
cu alţi o sută şi ceva de tipi.
N-are nicio treabă cu civilizaţia.
Care-i treaba cu camera aia?
Îl vedeţi pe el?
Căldura stârneşte mereu vrajbă.
Deci imaginaţi-vă prin ce trecem aici!
Intraţi în dormitoare!
Arătaţi dormitoarele!
Suntem închişi 24 de ore pe zi, frate.
Suntem prizonieri în cuptorul ăsta. Daţi-ne drumul!
E cald de mori. Nu putem să ieşim, frate.
ÎN TIMP CE FILMĂM, UNII BĂRBAŢI CER SĂ NE VORBEASCĂ FĂRĂ CAMERE
Aici se întâmplă multe lucruri,
despre care societatea habar n-are.
M-au bătut aşa de rău, că am făcut pe mine.
La propriu.
Vinerea, sâmbăta şi duminica trecută
a avut loc zilnic câte o înjunghiere pe care n-a raportat-o nimeni.
Au băgat totul sub preş.
Ascund ceva.
Cine ascunde?
Departamentul de Corecţie.
Nu mi-e frică să vorbesc cu nimeni.
Dar veniţi aici cu camere, îi scoateţi pe oamenii ăştia
şi vreţi să facem pe băieţii veseli.
Eu n-am chef de asta.
De-aia se duc toţi acolo, mănâncă şi se întorc.
De ce nu ne dau drumul?
Am terminat, gata!
Cu ce am terminat?
Cu filmatul.
De ce?
Gata, închidem. Haideţi să-i închidem!
Nu e niciun gardian cu voi.
Asta e o închisoare şi intraţi de capul vostru.
Vorbiţi singuri cu prizonierii.
Am terminat. Adică...
S-a terminat filmarea.
SOLUŢIA ALABAMA
Închisorile de stat din Alabama operează la dublul capacităţii reale,
cu o treime din personalul necesar.
În acest context, folosirea telefoanelor mobile de contrabandă e la ordinea zilei.
După vizita noastră, au început să ne contacteze oameni.
Raoul?
- Salut! - Salut! Ce faci?
- Sunt bine. Tu ce faci? - Bine.
Te superi dacă înregistrez conversaţia?
Nu mă supăr. Absolut deloc.
O să mă avertizeze dacă se apropie gardienii de mine.
Ştiu că sunt pe palier.
O să am grijă.
Mereu ni se spune
că suntem la închisoare
pentru că am făcut ceva rău.
Şi da, sunt de acord cu asta.
Nu trebuia să fac unele dintre chestiile pe care le-am făcut.
Dar, până la urmă, tot ce contează e că situaţia asta nu funcţionează deloc.
Trebuie să înceteze.
Aici locuim noi.
Ca să vedeţi cum arată.
Apă...
Inundaţii...
E jalnic să vezi... cum trăim.
Traversezi cam două terenuri de fotbal ca să ajungi la Robert Earl.
Acum e la izolare.
Încearcă să-l împiedice să comunice cu lumea.
Îl tot mută din celulă în celulă.
Dar ştiţi ce?
Tocmai de-aia trebuie să vorbiţi cu el.
Fiindcă ei nu vor s-o faceţi.
Salut, Robert Earl!
Salut!
Avem nevoie de ajutor aici.
E în pericol viaţa tuturor.
Robert Earl Council, un activist cunoscut drept „Kinetik Justice”,
a fost închis la izolare solitară timp de cinci ani.
Cum îţi merge?
Bine.
Mulţumim că vorbeşti cu noi.
Sigur, cu dragă inimă.
Ştiţi, cu ani în urmă, mi-am jurat
că n-o să fac niciodată rău vreunui frate de-al meu
şi că n-o să permit nimănui să facă rău vreunui frate.
Aşadar,
n-are niciun sens să-mi ţin gura, să stau pe margine
şi să accept ce se întâmplă de parcă ar fi normal.
Fiindcă nu e normal.
Penitenciarul Comitatului Bibb.
Uitaţi-vă la el! Locuieşte sub masă.
Uite alt tip, care doarme pe podea.
Departamentul de Corecţie din Alabama
nu vrea ca publicul să vadă...
condiţiile de aici.
Nu vor să vedeţi
munca silnică de aici.
De cât timp eşti aici?
- Cât? - Treizeci.
Treizeci de ani, frate.
Am muncit în fiecare zi.
- Şi cât te-au plătit? - Nimic.
Treizeci de ani de muncă pe gratis.
Ei acoperă tot.
Dependenţa de droguri.
Omul ăsta are nevoie de ajutor, pe bune!
Dependenţa e reală.
Şi cea mai rea chestie e corupţia.
Uitaţi-vă la asta!
Echipa antirevoltă.
Bat oamenii măr.
Vedeţi asta?
Tipul ăla e plin de sânge.
Zău aşa, frate!
Când auzi numele Departamentul de Corecţie,
îţi imaginezi oameni care iau cursuri, oameni care primesc tratament,
oameni care fac lucruri ca să se corecteze.
Dar asta n-are nicio treabă cu ce se întâmplă aici,
după zidurile Departamentului de Corecţie.
Nu ştim dacă e mort sau viu.
Avem un număr record de oameni care ies de aici în saci de cadavre.
Au venit legiştii să-l ia.
Asta a devenit o criză umanitară.
Cu 20.000 de oameni încarceraţi, închisorile de stat din Alabama
au cea mai mare rată de supradoze din ţară,
cea mai mare rată de omucideri din ţară,
cea mai mare rată de sinucideri din ţară.
Pe patul ăla e un om mort.
Nu mai trăieşte.
Câtă vreme Departamentul de Corecţie controlează mesajul,
societatea n-o să înţeleagă niciodată
şi n-o să creadă ce se întâmplă aici.
Eu şi Melvin am trăit asta în ultimii 20 de ani.
- Bine. - Melvin?
- Mă auzi? - Da.
- Stai un pic! E poliţia aici. - Bine.
E în regulă. Au plecat.
Ar fi mai bine să avem un apel normal?
Nu, fiindcă nu ne-ar permite să fim noi înşine.
Când ne spunem poveştile,
vrem să ne arătăm cum suntem, nu să ni se audă doar vocea.
Trăim în societăţile astea secrete, în spatele zidurilor.
Astea sunt instituţii de stat.
Dar sunt printre singurele instituţii de stat
la care presa şi publicul nu au acces.
ZONĂ RESTRICŢIONATĂ NU INTRAŢI
Cum pot jurnaliştii să meargă în zone de război,
dar nu au voie să intre într-o închisoare din Statele Unite?
Curtea Supremă din SUA a decretat
că directorii pot refuza accesul jurnaliştilor în penitenciare,
invocând preocupări legate de „ordine şi siguranţă”.
Pot fi martor la o crimă.
Putem fi cu toţii martori la o crimă.
Şi presa nici nu poate intra pe proprietatea statului.
Pleacă directorul de penitenciar,
după ce tocmai a fost înjunghiat grav un om.
Alt cod de urgenţă.
Fiindcă presa nu poate intra în închisori,
tot mai mulţi oameni au început să filmeze.
Dacă n-am avea telefoanele astea,
n-am putea să înregistrăm astfel de incidente.
Publicul oricum a fost condiţionat să nu dea crezare
oamenilor aflaţi după gratii.
Sunt la închisoare, deci sigur mint.
Sigur îmi caut scuze şi sigur exagerez.
De asta administraţia urăşte faptul că se filmează.
Au văzut un tip cu un telefon
şi locotenentul a dat alarma.
Deşi tot gardienii aduc telefoanele astea în închisoare.
Ei le vând pe piaţa neagră de aici.
Dar tot sunt ilegale.
CONTRABANDĂ ÎNGRIJORĂTOARE
Contrabanda continuă să fie o problemă letală
care afectează închisorile din Alabama.
Vorbim despre telefoane mobile.
Se concentrează mai mult pe telefoane.
Nu pe incidentele pe care le înregistrează acele telefoane.
DIRECTOR DEPARTAMENTUL DE CORECŢIE ALABAMA
E o luptă pe care suntem nevoiţi să o ducem zilnic.
Dar mai avem mult de muncă
până vom elimina telefoanele din sistemul penitenciar.
De-a lungul anilor, au încercat
să blocheze semnalul de telefonie.
Aşa că ştim
că putem să pierdem oricând accesul la telefoane.
Şi ne-am asumat riscuri
pe viaţă şi pe moarte
ca să răspândim aceste informaţii...
cât mai putem.
În Alabama,
se neagă realitatea.
Toate cadavrele astea, toţi oamenii care au fost ucişi.
Pur şi simplu, neagă realitatea.
Realitatea e că Alabama nu are o problemă cu încarcerarea.
Avem o problemă cu criminalitatea.
PROCURORUL GENERAL DIN ALABAMA
E un ciclu nesfârşit al violenţei şi al lipsei de asumare.
Şi atunci când noi nu putem să informăm societatea
despre ceea ce se întâmplă, incidentele nu sunt raportate niciodată.
MELVIN AM NIŞTE INFORMAŢII PENTRU VOI
BINE
UMBLĂ VORBA CĂ AZI A FOST BĂTUT RĂU UN DEŢINUT DIN ÎNCHISOAREA DONALDSON.
L-AU TRIMIS LA URGENŢE
CE CUMPLIT
ŞTII CUM SE NUMEŞTE?
SPITALUL UAB BIRMINGHAM, ALABAMA
Îl căutăm pe Steven Davis.
Credem că se află la Urgenţe.
Mergeţi la etajul nouă.
DAVIS VĂ RUGĂM SĂ INTRAŢI PRIN ANTECAMERĂ
E un sac de cadavre.
- Un ce? - Sac de cadavre.
Omul acela nu e...
Nu e în viaţă.
Vă rog să mergeţi în sala de aşteptare. Pot să sun eu ca să vă ajut,
dar aş prefera să nu staţi în faţa lor.
- Sigur, bine. - Vă mulţumesc.
Hai să-i găsim familia!
L-am ţinut de mână toată noaptea.
Deşi era de nerecunoscut.
MAMA LUI STEVEN
Simt că visez, ştiţi?
Ştiu.
Suntem alături de tine.
Nu...
El nu merita asta.
Trebuie să ai grijă de tine.
Altfel, ajungi în spital.
Îmi zicea: „Mamă, o să ies de-aici.
O să ies eu de-aici.”
Bună, Stevie!
Cine mă mai sună să mă sâcâie?
Mereu spuneam că el e la închisoare şi mă sună mai des decât restul copiilor.
Când am primit apelul...
FRATELE LUI STEVEN
...nu ştiam ce s-a întâmplat, de fapt.
Şi primul lucru care mi-a trecut prin cap
e că Steven a fost bătut sau a fost înjunghiat.
Putea să fie numai una dintre astea. Adică, era la închisoare.
Am intrat acolo, la Urgenţe, şi îl băgaseră în spate de tot,
în altă parte a Unităţii de Primiri Urgenţe.
Acolo, aveau o cameră şi agenţii de securitate
puteau să supravegheze cine intră şi cine iese.
Unul dintre gardieni m-a întrebat: „Ştiţi ce s-a întâmplat?”
Eu am zis că nu şi am întrebat: „Ştiţi dv. ceva?” La care el a zis: „Nu.”
Ştia ceva. Îmi dădeam seama că minte.
El ştia ceva.
Puteau să intre oameni, dar numai câte doi odată.
N-aveam voie să aducem telefoane, nici nimic asemănător.
Asta dovedeşte clar că ascundeau ceva.
Când l-am văzut, ne-am dat seama ce ascundeau.
Pe el.
Nu voiau să scape vreo poză cu el.
De ce ai făcut o poză?
Fiindcă nu ştiam dacă ne dau sau nu corpul.
Mă întrebi de ce am făcut poza în spital, deşi n-aveam voie cu telefonul.
Dar l-am adus cu mine când dormeau poliţiştii.
Fiindcă nu ştiam dacă ne dau corpul.
Nu ştiam cum funcţionează regulile astea,
fiindcă Steven se afla în grija statului.
Era încarcerat, nu ştiam dacă o să putem să-l înmormântăm cum se cuvine.
Aşa că am vrut să am o poză ca dovadă.
N-o să uit cât trăiesc poza aceea cu faţa băiatului meu.
Deşi am atâtea poze...
cu el fericit...
râzând şi aşa mai departe.
Poza aceea în care se vede ce i-au făcut
anulează toate fotografiile frumoase.
Vreau doar să ştiu cum s-a întâmplat.
Vreau să aflu de ce.
- Alo? - Salut!
TATĂL LUI STEVEN PRIN TELEFON
Nu, n-am veşti din Birmingham. Ce e?
Au zis despre micul Steven
că i-au deschis celula şi a dat buzna să-i atace pe gardieni.
Pe bune? Au trebuit să-l imobilizeze şi să-l omoare în bătaie?
Să o caute cineva!
Deţinut decedat după ce a încercat să atace un gardian cu arme albe.
Steven Davis a decedat după ce a atacat gardienii
din Penitenciarul William Donaldson.
Anchetatorii spun că au încercat în repetate rânduri
să îl convingă să arunce armele, înainte de a recurge la forţă letală.
De ce aflaţi asta de la ştiri,
mai târziu decât restul lumii?
Fiindcă am sunat-o pe directoarea închisorii şi nu mi-a răspuns.
Şi au zis că mai bine află presa decât să aflaţi dv.?
Bănuiesc că încearcă să se delimiteze spunând...
Nu pot s-o facă aşa de uşor.
Ei pot să facă orice. Nu cred că înţelegeţi.
Chiar pot să facă orice au chef.
Îmi pare tare rău!
În aceeaşi seară, un angajat neidentificat din Penitenciarul Donaldson
o sună pe Sandy.
Alo? Îmi pare rău, folosesc un tub cu oxigen.
Mi-a trebuit un moment.
Sigur, înţeleg.
Cine sunteţi?
Ei bine... Ştiu că suferiţi şi că sunteţi îndoliaţi,
dar eu voiam să vă spun că fiul dv. a fost ucis în bătaie
de un gardian.
A fost o crimă.
Ei bagă tot timpul sub preş incidente de felul ăsta.
Azi-dimineaţă am sunat-o pe directoare.
O oră mai târziu, a apărut o declaraţie la ştiri
că a năvălit afară din celulă
cu două arme albe improvizate şi i-a atacat.
Un cuţit de plastic.
Mereu găsesc o scuză ca să justifice
brutalitatea cu care fac uz de forţă.
- Da. - Să omori un om aşa?
Tipii ăştia au spray lacrimogen.
Dacă se năpusteşte cineva spre tine, poţi să foloseşti sprayul.
I-au zdrobit toate oasele feţei.
Nu zic că toţi cei din penitenciar
ar fi nişte îngeri.
Dar un lucru e clar. Nimeni nu merită să fie omorât în bătaie.
Trebuie să vă luaţi un avocat, să se facă o anchetă.
Vă sunt foarte recunoscătoare. Mulţumesc!
Alo?
Mă auziţi acum?
Mă auziţi?
Staţi puţin!
Dacă m-auziţi zicând: „Aud nişte chei”, puneţi telefonul pe silenţios.
Bine, am înţeles.
Bine.
Presa raportează numai ce spun
cei din sistemul penitenciar.
Ei zic că a ieşit din celulă
cu două cuţite în mână
şi că gardienii s-au simţit ameninţaţi,
aşa că au folosit forţa necesară ca să-l imobilizeze.
Dar nu se întreabă oare
câţi oameni din zona aceea au mai văzut ce s-a întâmplat?
Vreau să aflu ce spun deţinuţii.
În ziua aia, m-am dus la o slujbă la capelă.
Băieţii ziceau că gardienii au caftit pe cineva.
Mai târziu, toată lumea a aflat că tipul e mort.
Dar multora le e foarte frică să spună ceva.
Adică, înţelegeţi, i-au văzut cum omoară pe cineva.
Raoul ne prezintă un martor
care e dispus să povestească ce a văzut după moartea lui Steven.
Cam la trei ore după incident,
a venit Echipa de Investigaţii
şi au început să pună pe jos
numere galbene,
ca la locul unei crime,
lângă nişte pete de sânge de pe podea,
apoi au făcut poze.
La momentul acela, locul crimei era deja contaminat.
Gardienii i-au pus pe prizonieri să cureţe podelele
înainte să vină investigatorii.
Apoi, au chemat tot dormitorul, rând pe rând.
Ne-au întrebat: „Aţi văzut ceva?”
Chiar au încercat să ne ofere beneficii. De pildă, să fim transferaţi
dacă ziceam că n-am văzut nimic.
Au pronunţat cuvintele astea?
Au zis: „Bine, dacă n-ai văzut nimic,
ţi-ar prinde bine un transfer.”
Chestii de genul ăsta.
„Dacă tu faci asta, noi putem să facem asta.”
Staţi puţin!
Mi se pare o nebunie.
Cum să mai avem încredere în ei
dacă ştim că pot să ne omoare şi să acopere tot?
Nu e drept ca mama celui care a murit să nu ştie ce i s-a întâmplat.
Şi ei mint.
Nu e corect.
Chiar nu e...
Îmi cer scuze că m-am emoţionat.
Aici, nu putem să ne arătăm aşa.
Îmi pare rău.
Amin.
E clar că se comit o groază de nelegiuiri
pe care Departamentul de Corecţie din Alabama le acoperă.
Când ai de-a face cu atâtea nedreptăţi,
e uşor să devii însetat de răzbunare
şi să începi să uiţi cine eşti cu adevărat.
Staţi o clipă!
Aşa se întâmplă uneori.
Mă străduiesc să nu-mi pierd minţile aici.
Le vedeţi? Materialele mele de lectură.
Critica gândirii europene.
Asta citesc acum.
Metu Neter, asta e spiritualitatea mea.
Mumia, un avocat la carceră.
Şi Investiţiile pentru începători.
Încerc să-mi ţin mintea ocupată.
Sunt închis de 30 de ani.
Am intrat de tânăr la închisoare.
Vindeam marfă pe străzi, cocaină crack.
Şi un tip drogat
a început să conducă periculos.
Deja fusese cât pe ce să dea peste două persoane.
Eu eram chiar pe traiectoria lui.
Venea cu maşina spre mine.
Cum n-aveam altă soluţie,
am tras cu arma pe care o aveam.
A fost legitimă apărare.
Însă, din păcate, şi-a pierdut viaţa.
Am fost condamnat la închisoare pe viaţă.
Am împlinit 21 de ani în închisoare.
Eram îngrozit.
Încercam, pur şi simplu,
să mă integrez,
să nu fiu omorât.
Voiam să fac rost de bani pentru familia mea.
Şi alţi deţinuţi şi-au dat seama de asta.
„Poţi să faci rost de droguri?”
Eu am zis: „Da, pot să fac rost de multe droguri. Ce ai vrea?”
Aşa am început să mă ocup cu asta la închisoare.
Aşa am reuşit să-i trimit bani mamei fetiţei mele,
ca s-o ajut.
Am putut să-i plătesc fiicei mele o petrecere de ziua ei
la Chuck E. Cheese...
Dar eram pierdut.
Am avut marele noroc că mi s-a prezentat
o metodă organizată şi structurată
de a învăţa despre viaţă.
Comitatul Halifax.
CURRICULUM: 1. CARTA DREPTURILOR 2. DREPT CONSTITUŢIONAL
3. REGULI DE PROCEDURĂ PENALĂ 4. PROCEDURĂ ÎN APEL
5. ADMINISTRAREA PROBELOR
Comitatul Halifax era un program de dezvoltare personală,
creat de deţinuţi pentru deţinuţi.
Aceştia erau bărbaţi încarceraţi
care studiau legea şi apoi o predau şi altora.
Făceau parte dintr-o tradiţie de avocaţi neoficiali din închisoare.
Printre noi, se aflau mulţi fraţi care trăiseră în anii '60 şi '70
şi care făcuseră închisoare pentru activismul lor
în perioada aceea.
Şi noi habar n-aveam că dormeam
lângă un tip care fusese în Selma în Duminica Însângerată.
Se zice că a te instrui cu oamenii ăia era ca şi cum ai face un curs de drept.
Dar era mult mai mult decât un curs de drept.
Era ca un rit de trecere.
Din băieţi, deveneam bărbaţi.
Înţelegeţi ce spun?
Mulţi nu ştiam cum se scrie un cec. Nu ştiam cum să cumpărăm mâncare.
Unii n-aveam nici abilităţi sociale, n-aveam maniere.
Am fost binecuvântaţi să ne înconjurăm de fraţii mai în vârstă,
care au vrut să ne înveţe cum să fim bărbaţi negri, capabili să se apere
şi intelectual, nu numai fizic.
Ţi se dau şapte zile să înveţi amendamentele constituţionale
şi să le reciţi.
Ăsta e botezul tău de intrare în Comitatul Halifax.
A trebuit să învăţăm regulile de procedură penală din Alabama,
regulile de procedură în apel,
regulile de administrare a probelor.
DEPARTAMENTUL DE CORECŢIE DIN ALABAMA
Aşa l-am cunoscut pe Robert Earl.
Aşa am devenit prieteni. Aşa am devenit fraţi.
Comitatul Halifax ne-a adus o scânteie de speranţă, de viaţă.
Ne avem doar pe noi, dar nici nu ne trebuie mai mult.
Sunt în biblioteca de drept.
Cu ajutorul cunoştinţelor noastre legale,
am putut să vedem mai clar
lucrurile nedrepte care se petreceau în jurul nostru.
De pildă, ce s-a întâmplat cu moartea lui Steven.
Faptul că fac uz excesiv de forţă, de violenţă împotriva noastră
nu e nimic nou.
Când ne-au văzut că începem să depunem plângeri
şi să intentăm procese când ni se încălcau drepturile,
au început să zică: „Biblioteca e închisă azi.
Nu puteţi să intraţi azi.”
Departamentul de Corecţie se opunea prin orice mijloace
Comitatului Halifax.
La un moment dat, ne-am săturat şi am vrut să facem mai mult.
Trebuia să ne susţinem cazul în faţa opiniei publice.
MIŞCAREA ALABAMA LIBERĂ
Mişcarea Alabama Liberă, Departamentul de Corecţie Alabama de Sud.
Asta e mişcarea, oameni buni. Mişcarea e oficială.
Vorbim despre problemele încarcerării în masă.
N-aş fi putut să creez Mişcarea Alabama Liberă fără Kinetik.
NONVIOLENŢA E UNICA SOLUŢIE
A fost nevoie de amândoi.
Combinaţia dintre noi doi e ca un algoritm perfect.
Dacă tu poţi să spui ceva în două propoziţii,
Melvin ştie s-o pună într-un raport de cinci pagini.
E foarte meticulos, foarte analitic.
Kinetik e tipul de care ai nevoie
ca să abordezi mediul din închisoare.
Asta e.
Eu ştiu cum să-i abordez pe tipii din cartier.
Aşa că am început să-i organizez.
Şi le-am zis fraţilor mei:
„Lor le place să ne vadă dezbinaţi, certându-ne între noi.
Dar mor de frică la gândul că am putea să ne unim şi să ne punem de acord.”
Trebuie să ne dăm mâna şi să arătăm că viaţa noastră are valoare.
Sistemul se finanţează din munca noastră.
Trebuie să ne recuperăm puterea.
MAL MIŞCAREA ALABAMA LIBERĂ
Şi nu eram doar eu cu Kinetik.
Postau tipi din toată închisoarea.
SOLIDARITATE CU REBELII DIN ÎNCHISOARE
Am început să ne organizăm familiile.
S-au dus toţi la clădirea Capitoliului.
Sau la reşedinţa guvernatorului.
Apăream peste tot la ştiri.
După zidurile închisorilor din Alabama a luat naştere o mişcare.
Voiam să ne asigurăm că Departamentul de Justiţie...
ACUM E MOMENTUL
...ia cunoştinţă de situaţia noastră.
VĂ RUGĂM SĂ ADUCEŢI FEDERALII
Eram o forţă care se opunea administraţiei.
MIŞCAREA ALABAMA LIBERĂ MAL
Şi ei ce-au făcut?
Ne-au atacat pentru asta.
Puteţi vedea ce mi-au făcut la cap şi de-o parte, şi de alta.
Aici mă izbeau în cap.
Fiindcă încurajam oamenii să-şi reclame drepturile,
ne-au acuzat pe Melvin şi pe mine
de perturbarea bunei desfăşurări a activităţilor,
care e o ameninţare a securităţii.
RAPORT DE INCIDENT
TIPUL INCIDENTULUI PARTICIPARE LA REŢELE SOCIALE
REPREZINTĂ O AMENINŢARE
Şi l-au trecut pe Melvin în dosar drept duşmanul meu.
DUŞMANI ROBERT COUNCIL ŞI MELVIN RAY
Nu mai puteam să petrecem timp unul în preajma altuia.
Unul dintre noi trebuia transferat.
Am făcut cam cinci ani fiecare la izolare.
Ne-au pedepsit fiindcă ni s-a năzărit gândul de a fi liberi.
Departamentul de Corecţie a încercat să ne împiedice să vorbim,
dar era prea târziu.
Guvernul federal ne-a auzit mesajul.
CLĂDIREA DEPARTAMENTULUI DE JUSTIŢIE
OCTOMBRIE 2016
Departamentul de Justiţie tocmai lansează
o anchetă menită să analizeze condiţiile din sistemul penitenciar din Alabama.
În 2016, când Departamentul de Justiţie a decis
să demareze o anchetă oficială,
s-a spart carapacea.
Când au apărut în sistemul penitenciar,
noi nu i-am considerat nişte cavaleri pe cai albi.
Ne uitam la ei zicând: „Bun, şi ce-o să faceţi?”
În momentul acela,
toată lumea avea o mulţime de informaţii,
fiindcă reuşiserăm să le facem publice.
Ştim că Departamentul de Justiţie are puterea
de a veni şi a prelua controlul asupra închisorilor.
Speranţa mea este că guvernul Statelor Unite
o să vină aici şi o să tragă statul la răspundere.
Vă rugăm să lăsaţi un mesaj după semnalul sonor.
E incredibil de frustrant.
Ne-am lovit numai de ziduri.
Am sunat la Departamentul de Corecţie. Nu-mi răspund, dar eu tot sun.
Am sunat la Investigaţii.
S-a întrerupt. Probabil mi-au închis.
Ei ar trebui să investigheze
ce s-a întâmplat cu Stevie.
Dar apoi mi-am dat seama cum au construit totul.
Echipa de Investigaţii, Departamentul de Corecţie...
Sunt toate în aceeaşi clădire.
Sunt toţi împreună.
Ancheta ar trebui să fie făcută de cineva complet independent.
E un sistem corupt.
Asta e tot ce pot să spun.
AVOCAT SPECIALIZAT ÎN DREPTURI CIVILE
Sandy a venit la mine după ce a fost ucis Steven, fiul ei.
Cel mai mult îşi dorea...
AVOCAT DE DREPTURI CIVILE
...ca cei care i-au ucis fiul să fie traşi la răspundere.
Asta se întâmplă când ucizi un om.
DEPARTAMENTUL DE CORECŢIE
Departamentul de Corecţie nu i-a oferit nicio informaţie lui Sandy.
E o cutie neagră.
Aşa că am aranjat apeluri legale cu deţinuţi...
PENITENCIAR WILLIAM E. DONALDSON
...ca să poată vorbi liber despre ce s-a întâmplat.
DCA
Alo?
Bună ziua! Mă numesc Hank Sherrod.
O reprezint pe mama lui Steven Davis.
Prefer să nu mă amestec în asta.
Eu n-am văzut nimic, fiindcă n-aveam cum
din celula în care mă aflam.
Da, dar tocmai...
De-aia spun că prefer să nici nu...
Cumva...
Sunteţi singur?
Nu, domnule. Am un gardian chiar lângă mine.
Acesta ar trebui să fie un apel legal...
Pot să închei oricând apelul?
N-ar trebui să fie niciun gardian cu dv.
Pot să închei oricând apelul?
Nu vă poate obliga nimeni să-mi vorbiţi.
Bine.
Dar vreau să vă întreb...
Chiar nu vreau să vorbesc despre asta.
Sincer, nu vreau să discut deloc
despre ce se întâmplă aici.
Dacă un nenorocit omoară în bătaie pe cineva de-aici,
dv. aţi vrea să depuneţi mărturie împotriva lui?
N-aţi simţi că vă puneţi viaţa în pericol?
Mă scuzaţi, e un gardian care dă târcoale.
A crăpat uşa.
Uitaţi ce e, sunt la închisoare din 1985
şi ştiu de ce sunt în stare oamenii ăştia.
Pot să înţeleg perfect de ce ar refuza cineva să se implice.
Nu le aduce niciun avantaj.
Dar sper să vorbească cineva.
Am decis să spun adevărul dintr-un singur motiv.
Simt c-o să păţesc şi eu la fel.
Nu era nevoie să-l bată. Nu era nevoie să-l omoare.
Ce s-a întâmplat
e că un deţinut răspândea vorba
că Steven e gay şi...
Steven avea dreptul să se apere, nu?
Pe bune, orice deţinut de aici trebuie să aibă o armă la el.
Când i-a zis gardianul să se culce la podea,
el s-a culcat la podea.
A aruncat arma la vreo cinci metri de el.
A făcut exact ce trebuia să facă.
Sunteţi dispus să spuneţi cine l-a ucis?
Au fost implicaţi trei gardieni,
dar cel care l-a ucis a fost gardianul Gadson.
L-a lovit în cap cu batonul de metal.
L-a ridicat şi l-a izbit de podea.
L-a strivit cu bocancii lui mărimea 49.
L-a călcat pe cap acolo, pe podea.
I-a ricoşat capul ca o minge de baseball.
Se strânseseră toţi acolo şi se uitau
cum îl stâlceau gardienii în bătaie fără pic de milă.
Ce nebunie!
Sper să se facă dreptate pentru familia lui.
Mulţumesc foarte mult.
Bine, mulţumesc mult.
Numai bine!
Da, domnule.
La revedere!
Mie mi s-a părut credibil.
Părea să-i pese cu adevărat.
N-am auzit nimic care să-mi declanşeze vreun semnal de alarmă
legat de ce s-a întâmplat.
Dacă şapte sau opt oameni spun acelaşi lucru,
cred că Departamentul de Corecţie va trebui
să-i răspundă lui Sandy Ray la nişte întrebări
legate de soarta lui Steven Davis.
Gardienii i-au spus tipului să lasă cuţitul jos.
El a aruncat cuţitul şi s-a culcat la podea.
Apoi deţinuţii au început să ţipe şi să zică:
„Ce faceţi, îl omorâţi?”
Atunci, Marele G a zis: „Mă doare undeva! Îl omor.”
Marele G a început să-l ridice şi să-l azvârle la podea.
Zicea: „Stai jos, nu te împotrivi!”
Dar tipul nu se împotrivea deloc.
Asta m-a distrus psihic.
Dacă i s-a întâmplat lui, ni se poate întâmpla oricui.
În puşcărie, rahatul curge de sus în jos.
Gardienii ne asupresc pe noi, aşa că noi, la rândul nostru,
îi asuprim pe cei pe care îi considerăm mai slabi.
Şi atunci, în situaţia lui Steven,
dacă cineva zice că eşti gay
şi tu nu eşti,
trebuie să lămureşti situaţia.
Altfel, poţi să fii bătut, violat, legat.
Probabil că hotărâse
să încerce să se apere
şi gardienii au profitat de ocazie ca să-l omoare în bătaie.
Am discutat cu mulţi martori.
Practic, toţi ne-au spus cam acelaşi lucru.
Steven voia să se prefacă agresiv.
Dar când gardienii i-au cerut să se oprească, s-a culcat la podea
şi atunci au început să-l bată.
Cam asta ne-a spus toată lumea,
mai puţin dl Sales.
JAMES SALES COLEG DE CELULĂ CU STEVEN
Gardienii i-au spus lui Steven Davis să lase armele,
dar el avea o atitudine ameninţătoare faţă de gardieni.
O atitudine?
Da.
Pentru că avea armele legate de mâini.
N-ar fi putut să le arunce nici dacă ar fi vrut.
Le avea legate de mâini?
Da, domnule.
Cu ce?
Cu un cearşaf... Cu o frânghie de cearşaf.
Ce făcea Gadson în timpul incidentului?
Încerca să-i ofere asistenţă şi ajutor colegului său.
Să-l imobilizeze pe Steven Davis.
A oferit asistenţă şi ajutor?
Da.
Ce vreţi să spuneţi cu asta?
Orice o însemna asta.
Conform procedurilor lor,
s-au ocupat de situaţie aşa cum se cuvenea.
Ştiţi care e procedura atunci când un deţinut are un cuţit?
Nu.
Când un deţinut are un cuţit şi e implicat un gardian,
gardianul poate să aplice imediat, chiar în clipa aceea,
forţă letală folosindu-şi batonul.
Forţa letală înseamnă lovituri la cap.
Unde aţi învăţat asta?
În 208.
E numărul unei reguli administrative.
Standardul de conduită şi disciplină al angajaţilor.
Dar să vă întreb ceva!
Putem să discutăm cât vreţi despre asta.
Să ne învârtim în cerc.
Mă duc acasă în februarie.
Da, nu mai e mult.
N-am nevoie de problemele astea.
Mă înţelegeţi?
Sunt multe în joc pentru dv., nu?
Faptul că vorbesc cu dv. azi poate să mă pună în pericol.
Anchetatorii m-au abordat de şase ori în legătură cu situaţia asta.
De fiecare dată, mi-am pus gâtul la bătaie.
Deci aţi fost chemat de şase ori de Echipa de Investigaţii?
Da.
I-am spus femeii de la Investigaţii că mi-a spus căpitanul
că orice le fac gardienilor lui o să-mi facă şi el mie.
Adică, dacă eu îi înfund pe ei, o să mă înfunde şi ei pe mine.
Îmi pare rău pentru mama lui.
Dar dacă se aşteaptă să-mi pun viaţa în pericol
ca să-i răzbun fiul,
atunci se înşală amarnic, fiindcă n-o s-o fac.
Nu-mi imaginez cum e să fiţi aşa de aproape de libertate şi să vi se ceară
să o periclitaţi.
Şi nimeni n-ar trebui pus în situaţia să aleagă între...
Dacă mama lui vrea să vorbească cu mine, o să-i spun eu când...
Deci, după ce ieşiţi din închisoare,
aţi vrea să vorbiţi cu mama lui Steven?
N-o s-o mint pe femeia aceea în faţă.
Dar din închisoare nu pot să fac nimic pentru ea.
Asta e lumea lor, frate.
Am auzit ce aţi spus astăzi
şi o să-i transmit mamei lui
că sunteţi dispus să vorbiţi cu ea.
- Bine. - Aveţi grijă de dv.!
Da.
Deci e clar că i se bagă pe gât
versiunea gardianului.
Au nevoie de un singur deţinut care să le susţină povestea
şi cazul nu ajunge niciodată în instanţă.
Trăim mereu cu frică.
Nu ştim dacă ne vor bate, dacă ne vor percheziţiona
sau dacă ne vor omorî.
Gardianul Gadson
face parte din aşa-numita „Echipă de demolare”.
Sunt ca o bandă mafiotă. Sunt demenţi.
Unora dintre tipi le-au rupt braţele. Le-au spart dinţii.
Au primit undă verde să atace oameni
şi au devenit dependenţi de violenţa fizică.
Am lucrat opt ani în Departamentul de Corecţie din Alabama.
Şi cred că niciun om n-ar trebui să treacă prin situaţia
care are loc acum în închisoare.
FOST GARDIAN
Gardienii ar trebui să fie oamenii cei mai de încredere.
Vrei să fie oameni care fac ce trebuie când nu-i vede nimeni.
Dar în Alabama n-avem aşa ceva.
Îmi spuneam zilnic: „Nu ştiu dacă ar trebui să particip la asta.”
Se întâmplă atât de multe lucruri aici!
Foarte mulţi gardieni au început să plece.
Uneori avem câte un gardian la două, trei sute de deţinuţi.
Cu personalul redus şi orele suplimentare obligatorii,
ai gardieni care arată ca nişte zombi.
Uită-te la omul ăsta adormit în cub!
Ăsta e cubul.
Nu e niciun poliţist în cub. Niciunul.
Nu e niciun poliţist în dormitor.
Nicăieri în dormitor.
Cum obţinem ajutor?
Fiindcă sunt aşa de disperaţi după gardieni,
angajează pe oricine e dispus să facă munca asta.
Sunt mulţi care se înscriu
fiindcă vor să controleze şi să domine alţi oameni.
La şcoală, erau puştii de care se lua toată lumea.
Apoi, îşi pun insigna aia pe cămaşă
şi deodată
pot să fie ei agresorii.
Ei sunt agresorii.
Toţi gardienii mi-au spus în faţă:
„Dacă deţinuţii fac ceva, orice, ai undă verde.
Dacă trântesc uşa, ciomăgeşte-i!
Dacă-ţi vorbesc urât, ciomăgeşte-i!
Dacă fac ceva nelalocul lui, ciomăgeşte-i!”
Şi ei asta fac, ciomăgesc.
Aici ar trebui să fim la reabilitare. Ce reabilitare e asta?
Nu poţi să reabilitezi un om dacă-l ciomăgeşti.
Şi nu sunt doar câteva mere putrede.
Asta e regula în toate închisorile.
Există un istoric amplu al proceselor intentate în regim pro se.
Decenii la rând am intentat procese împotriva aceloraşi gardieni.
Pro se înseamnă „pentru tine însuţi”. Le intentăm pentru noi înşine,
fără ajutor de la avocaţi.
ACUZAŢII ÎNAINTATE
Nu ei deschid acest litigiu, ci noi.
DREPTURI ÎNCĂLCATE
Asta am fost învăţaţi în Comitatul Halifax.
S-au depus destule documente pentru ca oamenii să înţeleagă...
M-A IZBIT M-A POCNIT
...cât de mare e amploarea problemei.
PICIORUL DREPT ŞI SPATELE RUPTE
M-A LOVIT ÎN PENIS, SCROT ŞI TESTICULE
Nu trebuie decât să mergeţi la tribunalele federale
şi să căutaţi litigii pro se.
CĂUTARE DEPARTAMENTUL DE CORECŢIE ALABAMA
Dar fiindcă nu există respect pentru vieţile noastre,
nu există consecinţe pentru faptele lor.
După moartea lui Steven Davis, gardianul Roderick Gadson e obligat
să dea o declaraţie sub jurământ într-un alt caz privind folosirea forţei.
Vi s-au intentat douăzeci de procese. Procese pro se.
Vedem un tipar aici.
- Vedeţi asta? - Văd ce susţin ei.
- Recunoaşteţi acest document? - Nu.
Îl puteţi citi?
„Atunci, aceşti gardieni au folosit palmele, pumnii, picioarele,
batoanele şi scuturile pentru a mă lovi.
M-au călcat în picioare, m-au pălmuit,
m-au lovit cu pumnul, cu batonul şi cu scutul.
Am mai spus în câteva rânduri că nu opun rezistenţă.
Mi-au ignorat din nou rugăminţile.”
Nu vă sună deloc cunoscut? Nu vă ajută să vă amintiţi nimic?
Nu.
N-o să vă spun că nu am folosit niciodată forţa,
pentru că v-aş minţi, dar n-am făcut abuz de forţă.
- N-aţi făcut abuz de forţă? - Nu, domnule.
Un alt bărbat a intrat în comă indusă medical
după bătaia pe care i-aţi aplicat-o dv. şi echipa dv.
Spuneţi că nu e abuz de forţă?
Poţi intra în comă indusă medical
şi dacă eşti operat.
Zic şi eu...
„Gardianul Gadson m-a apucat, m-a ridicat
şi m-a izbit de podeaua de ciment pe când eram încătuşat.”
Nu vă spune nimic?
Ce să...
Astea... Sunt doar nişte acuzaţii.
Sunteţi victima unor litigii nefondate?
Puteţi spune şi aşa.
Când un gardian este acuzat într-un proces,
în general, atitudinea este:
„Gata, m-au iniţiat şi pe mine!” Înţelegeţi ce spun?
Dacă ai dat o declaraţie şi ai fost intervievat de Investigaţii,
iar ei te-au exonerat,
când ajungi la tribunal, e floare la ureche.
RESPINS
RESPINS CU POSIBILITATE DE APEL
ACŢIUNE RESPINSĂ
În niciun proces în care am fost implicat nu a câştigat deţinutul.
Dar în unele procese aţi căzut la înţelegere, nu?
Cine, eu?
Mă rog, avocatul, în numele dv.
Nu ştiu în care procese.
A trebuit să plătiţi vreodată despăgubire în vreun proces?
Eu, nu.
Plăteşte statul pentru ei.
Dacă pierd, statul plăteşte despăgubirile.
În ultimii cinci ani, Alabama a cheltuit 51 de milioane de dolari pentru a-şi apăra
sistemul penitenciar şi gardienii acuzaţi de abateri disciplinare.
În procese, ne înfruntăm cu întregul aparat de stat.
Nu e vorba doar de gardieni, de sergenţi sau de locotenenţi.
E vorba de căpitani, de directori, de comisariat
şi de procurorul general.
Trebuie să înţeleagă că statul rezolvă proces după proces oferind despăgubiri.
Bătaie după bătaie.
Şi oamenii ăştia nu sunt concediaţi. Nu sunt suspendaţi din funcţie.
Deţinuţii au mai multe drepturi decât mine.
- Cum aşa? - Ştiţi cum.
De-aia îi apăraţi.
- Şi pe dv. vă apără cineva, nu? - Da.
DECEMBRIE 2020
Bine aţi revenit la Jeff Porch Show, pe FM Talk, 1065.
Să începem cu problema din închisori.
Departamentul de Justiţie stă cu ochii pe ei.
Monitorizează îndeaproape.
Iată cum funcţionează!
Guvernul federal poate spune: „Nu puteţi rezolva problema.
Aşa că o rezolvăm noi pentru voi.” Dacă se întâmplă asta aici?
Departamentul de Justiţie tocmai a deschis un proces
legat de condiţiile din închisori.
O anchetă de la Justiţie a revelat faptul
că sistemul penitenciar din Alabama operează în condiţii neconstituţionale.
Un raport alarmant al Departamentului de Justiţie
descrie condiţii oripilante de detenţie şi cazuri recurente de viol şi omucidere.
Conform lor, au loc în mod regulat extrem de multe acte de violenţă,
abuzuri sexuale şi decese ale deţinuţilor.
Departamentul de Corecţie pare incapabil să împiedice traficul de droguri,
iar abuzul de forţă este la ordinea zilei.
În timpul unei bătăi, asistentele l-au auzit pe un gardian strigând:
„Sunt Îngerul Morţii. Zi cum mă cheamă!”
Asta, la mai bine de patru ani după ce Justiţia a deschis o anchetă
legată de condiţiile din închisori.
Oficialii statului resping acuzaţiile.
Procurorul general din Alabama, Steve Marshall.
Să fie clar, ce încearcă să facă Departamentul de Justiţie
este să preia controlul asupra Departamentului de Corecţie din Alabama.
Noi nu credem că este soluţia corectă.
Vom apăra interesele statului.
Alo?
Ce faceţi?
Sărbătorim faptul că Departamentul de Justiţie a intentat procesul.
ANCHETĂ LA ÎNCHISORILE DIN ALABAMA
E clar că lucrurile astea se întâmplă. Nu sunt o invenţie de-a noastră.
E o investigaţie independentă desfăşurată de un terţ.
Singurul lucru care mă îngrijorează
e că aţi văzut deja ce a spus procurorul general Marshall.
„Nu primim ordine de la federali. Nu comandă ei în Alabama.”
Deja se dă o luptă.
Dovezile din dosar sunt copleşitoare.
Cum poţi să aperi aşa ceva?
Să zicem că nu ştii, Steve.
Dar când afli că reprezinţi un stat în care se întâmplă aşa ceva,
iar poziţia ta este:
„Voi folosi toate resursele de care dispun ca să apăr situaţia asta.”
Asta spune foarte multe
despre statul Alabama.
Nu uitaţi
că aici suntem în inima Sudului.
Aici era capitala Statelor Confederate.
Orice progres din Alabama
legat de justiţie şi egalitate de drepturi
a fost impus de guvernul federal.
De la Războiul Civil, până la abolirea sclaviei ca proprietate personală
sau la încetarea segregării rasiale.
OPRIŢI AMESTECUL DE RASE
Ei nu acceptă să li se dicteze din afară
cum să-şi strunească oamenii.
Înţelegeţi ce spun? Soluţia trebuie să vină din Alabama.
Trebuie să fie o soluţie din Alabama. Nu putem tolera alternativa,
adică să vină Departamentul de Justiţie şi să preia controlul.
GUVERNATOAREA KAY IVEY
E problema noastră. Să ne-o asumăm şi s-o rezolvăm!
Salut!
Staţi o clipă!
Nu am mari speranţe acum de la Alabama.
Departamentul de Justiţie a investigat
şi apoi n-a făcut nimic.
Şi acum nimeni nu mai primeşte eliberare condiţionată.
GRAŢIERI ŞI ELIBERĂRI CONDIŢIONATE
Conform datelor, numărul eliberărilor condiţionate din Alabama
a atins un minim istoric.
În doar trei ani, rata eliberărilor condiţionate a scăzut
cu 72%, o prăbuşire spectaculoasă.
Rata eliberărilor condiţionate e aşa de scăzută,
încât prizonierii simt că nu au nicio speranţă.
Sunt întemniţat de la 16 ani.
Mă aflu aici de 33 de ani.
Am fost de trei ori în faţa comisiei.
Deci cum ar trebui să mă simt?
Ce-ar trebui să fac, să-mi zic: „Lasă, poate mă eliberează după 50”?
Dar n-o să mă prefac că nu înţeleg
cealaltă faţetă a criminalităţii.
Unele victime au trecut prin iad.
Şi n-am cum să îndulcesc asta.
Dar chiar vreţi să-mi spuneţi
că niciunul dintre tipii ăştia nu merită a doua şansă?
Gândul ăsta mă doare.
Am fost dependent de droguri.
Am trecut prin tot ciclul.
E doar un mecanism de apărare. Nu m-a ajutat deloc.
Încercăm să uităm de tot ce ne provoacă durere.
Durerea că n-o să ieşim niciodată.
N-o să vă mint.
N-am fost un deţinut model.
Am vândut droguri, am făcut lucruri rele.
Dar şi gardienii joacă un rol major.
Grosul drogurilor care intră aici provine de la gardieni.
Dacă eşti un gardian dispus să aducă droguri,
nu e ca pe piaţa liberă.
E un monopol.
- Deci poţi să aduci droguri? - E foarte uşor.
Nu sunt puncte de control la intrare şi nu mai sunt nici câini.
Şi nimeni nu prea acordă atenţie.
Uneori cred că se tem să prindă gardienii
şi să-i dea afară, fiindcă ducem lipsă de personal.
Deci ce e mai rău, să ai un angajat
care aduce droguri sau să nu-l mai ai deloc?
Dormitorul ăsta ar trebui să fie un centru de reabilitare şi tratament.
Tipii care ajung aici, în general, vor să fie ajutaţi.
E un program cu finanţare federală încă din 1999.
Dar banii ăia nu ajung la noi, să fie clar!
Nu există niciun program care să te scape de dependenţă.
Nimic care se preîntâmpine recidiva.
Nimeni nu ne-ajută cu nimic.
Chestia e că aveam un consilier
care lucra aici de nouă ani.
Şi-a prezentat demisia.
Înainte să plece, mi-a explicat mie cum să fac totul.
Şi acum eu mă ocup de tratament.
Eu organizez cursurile.
Fac o listă pentru etapa de pre-tratament,
tratamentul activ şi îngrijirea post-tratament.
Ajut un frate să intre aici. Aşa!
Pot să le spun oamenilor ce-am făcut eu ca să mă reabilitez,
dar sunt sigur că există şi alte metode pe care nu le cunosc
şi care pot fi puse la dispoziţia oamenilor care vor
să scape de viciul ăsta.
Mai ales fiindcă ucide oameni la un nivel alarmant.
E absolut constant.
Azi-dimineaţă a luat cineva o supradoză. L-am găsit la toaletă.
Ia o supradoză şi nu e niciun gardian aici.
Hei!
Încearcă să-l ridici! Ridică-l!
Nu vreau să văd oameni murind.
Trebuie s-o scoţi din el.
Avem un căruţ de spălătorie cu care îi ducem la infirmerie.
Noi suntem ambulanţa.
Unii scapă cu viaţă, alţii, nu.
Tot vedem oameni murind, luând o supradoză.
Eu nu sunt un expert, înţelegeţi?
E greu, căci ajungi să-i cunoşti.
Sunt oameni obişnuiţi, care au o problemă.
Există ceva ce putem spune
despre natura comportamentului infracţional?
PROCURORUL GENERAL DIN ALABAMA
Cred că pe lume există oameni răi.
Şi mai cred că există indivizi care nu au niciun fel de respect
pentru viaţa umană.
Funcţionează bine sistemul penitenciar? Sau trebuie schimbat din temelii?
Avem un plan strategic pus la punct.
Se argumentează că ar exista un soi de problemă sistemică
în toate centrele noastre, dar eu nu sunt deloc de acord.
ALABAMA ÎNDRĂZNIM SĂ NE APĂRĂM DREPTURILE
Îndrăznim să ne apărăm drepturile.
Acesta e mottoul statului şi cred că e important.
Avem şansa să ne împotrivim
unei ingerinţe excesive din partea Departamentului de Justiţie.
Noi nu suntem de acord cu ideea că cei din Washington DC
au toate răspunsurile.
Vrem să putem rezolva lucrurile prin metode potrivite pentru Alabama.
Iar planul guvernatoarei demonstrează asta.
Excelenţa Sa, Kay Ellen Ivey.
Sunt multe de rezolvat.
Legiuitorii au primit un ordin de la guvernul federal
de a rezolva problemele recurente din sistemul penitenciar de stat.
Guvernatoarea, în direct din Montgomery.
Mulţumesc, doamnelor şi domnilor. Puteţi lua loc.
M-aţi mai auzit spunând asta şi o s-o repet.
Aceasta este o problemă din Alabama şi soluţia trebuie să vină din Alabama.
Îmi propun să lucrez cu voi toţi pentru a o rezolva.
I-am cerut comisarului Dunn
să construiască trei noi închisori care ne vor transforma centrele
din locuri unde depozităm deţinuţi, în centre unde reabilităm oameni.
COMISAR AL DEPARTAMENTULUI DE CORECŢIE DIN ALABAMA
Planul guvernatoarei presupune înlocuirea a 11 mari închisori
cu trei mega-închisori regionale.
Asta e tot ce poate face statul?
Mor oameni.
Avem oameni care sunt ucişi şi tot ce poţi să spui tu e:
„Vă facem noi închisori.”
Asta nu rezolvă problema suprapopulării cu care ne înfruntăm.
Problema o să continue, fiindcă vom avea acelaşi număr de paturi
în Departamentul de Corecţie.
E corect?
Aşa aş spune.
Guvernatoarea estimează că noile închisori vor costa
cam 900 de milioane de dolari.
Nouă sute de milioane.
Construcţia de închisori n-are nicio treabă cu dispoziţiile.
DOAR NOILE CENTRE NU VOR REZOLVA...
INVESTIGAŢII INEXISTENTE, VIOLENŢĂ, DROGURI...
Singurul scop e să ofere noi contracte celor care construiesc închisorile.
GUVERNATOARE
Sunt mulţi oameni care aşteaptă la ciolan.
Aşa că ideea de a construi trei mega-închisori
e o mare schemă financiară.
Vom construi acele închisori pentru că avem nevoie de ele.
Nimeni de aici nu înţelege.
A fost ucis în bătaie de un gardian din penitenciar.
De un gardian?
Ce a făcut ca să ajungă la închisoare, Sandy?
Era cu un cuplu şi tipul care era cu el a împuşcat pe cineva.
Steven era cu el, aşa că a fost acuzat şi el de crimă.
Băiatul tău a fost vreodată dependent de droguri sau de alcool?
Uneori. Ştii că toţi fac asta.
Mulţi oameni sunt nepăsători. Spun că o merită.
„Sunt la închisoare. Ce-ţi imaginezi?”
Nu le pasă cum sunt trataţi.
Dar nu mi-am imaginat că voi fi vreodată în situaţia asta.
Că va trebui să mă preocup de cum a fost tratat un deţinut.
Îl aştept pe colegul de celulă al lui Stevie, James Sales,
să iasă, ca să putem vorbi.
Fiindcă acum îi e prea frică.
Şi îl înţeleg.
Stevie nu e singurul care a fost bătut.
Vor mai fi bătuţi şi alţii.
Şi ei merită să fie protejaţi.
Situaţia e mai tensionată şi mai stresantă decât de obicei.
Administraţia crede că eu am adus Departamentul de Justiţie aici.
Au impresia că vreau să fie concediaţi.
Simt că e în interesul lor să fie înăbuşită Mişcarea Alabama Liberă.
Să fim îngropaţi într-o celulă.
Încerc să am mereu doi sau trei oameni cu mine
şi să nu fiu prins singur într-un loc izolat.
Frate, uitaţi-vă la tot sprayul ăsta lacrimogen!
Tocmai l-au atacat pe Robert Earl. Tocmai au făcut asta.
Uitaţi-vă aici! Aprindeţi luminile!
Uitaţi-vă la tot sângele!
L-au târât afară.
Doamne, ai milă!
Ei tot zic: „Robert Earl nu se mişcă.”
Când l-a lovit cu bocancii în faţă,
el era la pământ, dar chiar şi-aşa l-a lovit din nou.
Eu stăteam în uşă.
Mă uitam cum îl târăsc de picioare.
Era cu faţa la podea şi lăsa dâre de sânge peste tot.
Până la uşă.
PRIETENĂ CU ROBERT EARL
M-a sunat colegul de celulă.
Gardienii credeau
că l-au omorât.
L-au târât de picioare,
cu faţa în jos, până la biroul lor.
Când au dat să cureţe sângele,
au vărsat o soluţie chimică.
Asta l-a trezit.
Aşa şi-au dat seama că e încă în viaţă.
CASA FAMILIEI LUI ROBERT EARL
Ţin totul sub tăcere.
NEPOATA LUI ROBERT EARL
Toată lumea zice: „Asta nu s-a întâmplat.”
MAMA LUI ROBERT EARL
Ne pare rău, nu avem niciun operator disponibil.
Lăsaţi un mesaj după semnalul sonor!
Nu-ţi spun ce-ţi face copilul.
TATĂL LUI ROBERT
Te pui în pat şi stai lungit acolo. Te întrebi oare ce-o face el.
Ei nu vor să ne spună nimic.
Vreau să ştiu ce se petrece.
Vreau să ştiu cum să ne unim ca să-l ajutăm
şi să-i facem dreptate aşa cum merită.
Dacă i-a păsat cuiva vreodată de Robert Earl,
acum e momentul să o arate.
E momentul să protesteze, să ceară dreptate
în sistemul ăsta nedrept.
Nimic din toate astea nu e drept.
DIN SPATELE AUTOBUZULUI PÂNĂ ÎN FAŢA ÎNCHISORII
- Legiuitori din Alabama! - Ajunge!
- Departamentul de Corecţie! - Ajunge!
PĂZITORUL FRATELUI MEU?
- Departamentul de Corecţie. - Ajunge!
Tata e la închisoare de când eram mică.
Dar a fost persoana cea mai importantă din viaţa mea.
FIICA LUI ROBERT EARL
FĂRĂ DREPTATE, NU AVEM PACE
Şi deţinuţii sunt oameni.
Tatăl meu e un om.
E un om minunat.
Şi merită un tratament mai bun.
Toţi deţinuţii merită un tratament mai bun.
- Ajunge! - Luptăm pentru ziua de mâine!
Ajunge!
Protestatarii contestă
tratamentul primit de deţinuţi, pe care îl consideră inuman.
În vreme ce oamenii cer măsuri în faţa clădirii Capitoliului,
înăuntru are loc o şedinţă menită să discute aceste preocupări.
Guvernatoarea Kay Ivey a creat o comisie menită
să analizeze aceste probleme, care s-a reunit astăzi.
JUDECĂTORUL CHAMP LYONS PREŞEDINTE COMISIE
Acum, că am stabilit regulile şedinţei, putem începe.
Fireşte că singura cale de a asigura protecţia totală a publicului
după comiterea unei crime
ar fi să-i executăm pe toţi cei care sunt condamnaţi.
Însă regulile de conştiinţă şi limitele Constituţiei Statelor Unite
nu îngăduie asemenea consecinţe extreme în urma unei nelegiuiri.
Aşadar, trăim cu realitatea faptului
că majoritatea celor care au fost condamnaţi de o crimă
se vor întoarce într-o zi pe străzi.
Şi cu asta, e timpul să începem.
Este prezent Jeff Dunn, Comisarul pentru Penitenciare.
El este fiul meu, Steven Davis.
Cei din sistemul penitenciar nu m-au contactat
ca să-mi spună ce s-a întâmplat cu el.
Nu ştiu decât ce a apărut în presă.
Că a fost bătut de gardieni.
Nici măcar câinii nu sunt trataţi aşa.
Sper să îi faceţi dreptate
şi să mă ajutaţi cumva să obţin nişte răspunsuri.
Vă rog să luaţi loc!
Timpul nostru este limitat.
Nu pot oferi detalii concrete. E o anchetă în desfăşurare.
- Şi promit să... - E încă în desfăşurare?
Încă nu s-a încheiat, iar noi o vom urmări...
COMISAR - DEPARTAMENTUL DE CORECŢIE ALABAMA
...punând accentul pe dovezi în măsura în care ni se va permite.
- Spuneţi că pot suna la procuratură? - Da.
- Şi îmi spun ei? - Da, doamnă.
Ei zic că n-au auzit de numele lui Stevie.
COMISAR ADJUNCT
Nu ştiu exact ce vă pot spune ei,
dar acestea sunt măsurile pe care le-am luat noi.
Mă bucur să vă văd.
- Asemenea. - Bine.
Nimic. Absolut nimic.
Nu vor să circule poza.
Ştiu că nu vor.
Dar eu vreau să arăt lumii ce i-au făcut.
De-aia ţip aici din toţi rărunchii.
Iar deţinuţii sunt speriaţi.
Văd că se întâmplă toate astea şi nimeni nu face dreptate.
Nu ştiţi că şi lor le e frică să nu fie ucişi?
Mie mi-ar fi frică, dacă aş sta în uşă şi aş vedea
cum îmi omoară un prieten în bătaie.
NE SUNĂ O SURSĂ CA SĂ NE RAPORTEZE UN INCIDENT DIN PENITENCIARUL DONALDSON.
Tocmai l-au găsit pe deţinutul James Sales
mort în celulă.
Infirmierele mi-au spus că sângera din gură, din nas şi din rect.
Era coleg de celulă cu Steven Davis
când acesta a fost ucis în bătaie de gardieni.
De atunci, era convins
că Departamentul de Corecţie vrea să-l omoare
şi tot implora să fie transferat.
Urma să fie eliberat în mai puţin de o lună.
PRIETEN CU JAMES SALES DE LA ÎNCHISOARE
L-au găsit în tura de zi.
Sales era ţeapăn ca o scândură şi alb ca varul.
E ceva normal pentru gardieni să ofere ţigări sau bomboane,
ca să-i menţină liniştiţi, să nu bată în uşi şi tot aşa.
Dealerul din zonă ne-a spus clar:
„Gardienii au zis să-i dau asta lui Sales. Nu pot să vă vând. E pentru Sales.”
Nu ştiu ce era în ţigara aia.
Cine ştie ce-au băgat în ea?
La închisoare, asta se numeşte „o doză mortală”.
Asta e autopsia lui James Sales.
Băiat tânăr, nu se droga, nu avea răni.
Nu s-a stabilit cauza morţii.
Cineva aşa de tânăr, aflat aşa de aproape de eliberare
şi fără probleme de sănătate, să moară brusc?
Pentru mine, n-are sens.
E un exemplu emblematic pentru cât de dement,
cât de disfuncţional e sistemul ăsta.
Domnul Sales a comis un delict minor.
A intrat prin efracţie într-o clădire neocupată.
N-a făcut rău nimănui. Nici măcar nu se pare că ar fi furat ceva.
Şi a primit 15 ani.
Apoi, a fost închis într-un penitenciar de maximă securitate
din statul Alabama.
MÂNDRIE ŞI PROFESIONALISM PENITENCIARUL DONALDSON
El avea nevoie de reabilitare.
Nu să fie băgat în cea mai neagră gaură
din sistemul penitenciar.
NU INTRAŢI
Şi apoi, a fost nevoit să vadă
cum e ucis Steven Davis chiar sub ochii lui.
Mi-a spus cândva că nu l-ar deranja să vorbească cu mama lui Steven,
dar că nu ştie dacă vreunul dintre gardienii de acolo
n-o să se răzbune cumva pe el.
I-am zis: „Poţi să spui ce ai de spus când ieşi de acolo.”
Majoritatea coincidenţelor peste care dau se dovedesc a nu fi coincidenţe.
Conform Echipei de Investigaţii, James Sales a murit de „cauze naturale”.
Cererile de examinare
a dosarului de anchetă din sistem au fost refuzate.
MERGI LA BISERICĂ ALTFEL TE PAŞTE DIAVOLUL
LA 11 LUNI DUPĂ BĂTAIA PRIMITĂ DE ROBERT EARL
Sunt aici de 11 luni. Sunt segregat.
În mod injust.
Cred că Departamentul de Corecţie
a încercat să mă asasineze.
Nu aveam arme, nu prezentam niciun pericol
când au intrat trei gardieni cu batoane,
care m-au atacat, au vrut să mă ucidă şi m-au lăsat închis într-o celulă
preţ de minute bune, cu faţa într-o baltă de sânge.
După aceea, mi-am pierdut vederea în ochiul stâng.
Acum, vor să mă ţină pe termen nelimitat în regim de izolare.
Îmi ţin mâncarea într-o pungă de spălătorie, agăţată de gratii.
Şi ei îmi fac rapoarte disciplinare fiindcă agăţ chestii de gratii.
Dar dacă o las pe podea, mi-o mănâncă ăştia.
Şobolanii.
Am prins 11 într-o noapte.
Când mă uit în toaletă, îi văd înotând.
Asta e tortură psihologică,
pe lângă atacurile fizice la care am fost supus.
Am ajuns să mă satur să tot intentez procese.
Indiferent ce-aş face,
ei continuă să abuzeze de autoritatea lor fără niciun fel de consecinţe.
În situaţii din astea,
când sunt stropit, atacat, izolat,
primul meu instinct e să fiu violent.
Mereu te întorci la ceea ce ai fost condiţionat să faci.
Când eram tânăr, vorbeam limbajul violenţei.
Când lumea ştie că o să reacţionezi brusc şi violent,
nu prea te calcă nimeni pe coadă.
Poate că interpretez eu greşit.
Poate că o să fie nevoie de multă vărsare de sânge
până când oamenii să zică: „Stai, nu se mai poate aşa!”
Şi să intervină cu adevărat.
Au trecut aproape trei ani de când a murit Stevie.
În sfârşit, ne întâlnim
cu echipa procurorului general Steve Marshall.
Ne vor spune dacă urmează să depună acuzaţii
împotriva celor care l-au ucis pe Stevie.
Vreau să aud cum explică faptul că l-au călcat în picioare.
Cum de nu e crimă?
Cum de a meritat asta?
Mă înţelegeţi?
Spuneţi-mi de ce a meritat să fie călcat în picioare!
Asta e marea cruzime.
S-au întâlnit cu mine.
Au spus că nu depun plângere.
S-a terminat. Mi-au zis în faţă că nu depun plângere.
Dar mi-a explicat cum au...
Staţi puţin! Cum au...
Cum au...
Am nevoie de aer condiţionat.
Cum au...
Cum au anchetat cazul.
Mi-au spus versiunea lor asupra lucrurilor.
Cu anchetatorii lor.
Mi-au spus de ce a murit.
Stevie îi ataca, voia să îi omoare, aşa că au trebuit să-l ucidă.
Există o lege care spune că, dacă cineva încearcă să te omoare
şi ucizi acea persoană...
Legea îţi dă dreptul să te aperi.
Spune că Alabama are o astfel de lege,
pe care au copiat-o din Florida.
Mi-au spus o poveste oribilă.
Ce susţin ei că s-a întâmplat.
La un an după ce a fost bătut, Robert Earl e transferat de la izolare
în penitenciarul Limestone, în regim de detenţie comun.
Mai trebuie să fac nişte operaţii la ochi.
Cosmetic, arată bine.
Dar încă văd înceţoşat acolo unde am ţesut cicatricial.
Experienţa m-a smerit.
Citesc şi scriu de aproape 30 de ani. E tot ce am făcut în timpul ăsta.
Acum trebuie să învăţ să fac asta cu un singur ochi.
Una dintre cele mai mari lupte din viaţa mea a fost
să încerc să nu-mi pierd minţile şi să nu-mi schimb atitudinea faţă de lume,
ca să nu o iau pe o cale complet diferită
şi să nu mă las ghidat de furie şi frustrare.
Dar mi-am blindat mintea.
Vorbesc la telefon cu fraţi din toate penitenciarele,
fiindcă din sistem încă ies mai mulţi oameni în saci de cadavre
decât prin eliberare condiţionată.
Mulţi fraţi spun: „Ce o să facem în privinţa asta?”
La conferinţă participă 11 persoane.
Sunt Kinetik. Robert Earl.
Bună dimineaţa, Robert Earl!
Vreau să spun ceva. Dacă veţi căuta prin istorie,
nu veţi găsi niciun grup de oameni care să-şi fi câştigat libertatea
fără vărsare de sânge.
Când ei devin violenţi, ai dreptul să-ţi aperi viaţa.
Ştiu că asta e cea mai răspândită idee.
Că trebuie să ne ridicăm şi să ne apărăm cu orice preţ.
Dar eu nu cred că ne ajută cauza.
Da.
Cred că trebuie să ne asigurăm că facem lucrurile în mod intelectual,
nu emoţional.
Bine.
Chiar credeţi că un protest paşnic o să schimbe toate legile,
fără să fie nevoie de pic de violenţă?
Când analizezi opţiunile:
violenţă, nonviolenţă, grevă, boicot,
care e cea mai bună cale de a lovi sistemul
unde o să-l doară cel mai tare?
La buzunar. Doare mai tare decât să-i loveşti în gură.
Exact.
Singurul lucru care o să meargă
e să împiedicăm funcţionarea maşinăriei, să nu mai producem bunuri,
să nu mai oferim servicii.
Avem o copie oficială a listei cu numele tuturor celor
care muncesc la închisoare.
Toate cele trei ture. Vrem să ni se alăture.
Mereu am înţeles faptul că munca noastră e importantă.
Anual, muncitorii încarceraţi produc bunuri şi servicii de 450 de milioane
pentru statul Alabama.
Îţi oferă o slujbă.
Nu contează dacă e periculoasă.
Nu contează dacă eşti bolnav.
Poţi fi sancţionat disciplinar dacă refuzi să munceşti.
REFUZUL DE A MUNCI NEPREZENTAREA
Te pot închide la izolare.
Şi nu sunt doar slujbe la închisoare.
Mulţi prizonieri sunt împrumutaţi către corporaţii.
Sau muncesc pentru stat.
Lucrez zilnic pentru Departamentul de Salubritate în diverse comunităţi.
Primesc numai doi dolari pe zi.
Au deţinuţi care lucrează în centrul oraşului Montgomery.
Până şi în reşedinţa guvernatorului, unde stă Kay Ivey.
DEPARTAMENTUL DE CORECŢIE FACTURĂ
MUNCĂ DEŢINUŢI, OCTOMBRIE 2018 REŞEDINŢA GUVERNATORULUI - TOTAL $840
Kay Ivey se teme aşa de tare de oamenii periculoşi din închisori,
de toţi criminalii şi violatorii pe care nu îi vrea în comunitate.
Dar îi lasă pe unii să intre zilnic în reşedinţa ei.
Am un dosar clar.
De fiecare dată când apar în faţa comisiei de eliberare condiţionată, mă refuză.
Au încredere în mine să muncesc pentru comunitate,
dar nu şi să mă elibereze condiţionat,
să merg acasă la familia mea.
După părerea dv., poate un om să fie reabilitat cu adevărat?
Nu ştiu dacă pot să-mi exprim o părere în acest sens.
Cred că oricine îşi poate schimba atitudinea.
Asta vă pot spune.
Cred că Dumnezeu te poate ilumina. Cred în graţia divină.
Dar graţia divină nu înseamnă eliberarea din închisoare.
Înseamnă că eşti eliberat de povara păcatului tău.
Oamenii de aici încep să înţeleagă
că ne-au băgat în lagăr, ca pe nişte sclavi.
Ni se transmite: „Vei munci pe gratis pentru noi până în ziua când vei muri.”
Dacă insistă să conducă o închisoare neconstituţională,
atunci pot s-o conducă singuri.
Am scris câteva lucruri ca să pregătesc oamenii.
Să ştie care e scopul grevei
şi cum să se comporte.
Stăm toată ziua şi toată noaptea pe telefon.
Vorbim cu fraţii noştri din Fountain, din Ventress,
din Easterling, Staton, Donaldson, de pe coridorul morţii...
- Despre asta e vorba. - Da.
Putem să te batem fiindcă nu munceşti. Aşa, pur şi simplu.
Nu putem să devenim violenţi sau nesăbuiţi.
Încercăm să arătăm ce se întâmplă printr-o grevă.
Acum avem o ocazie minunată
de a uni peste 20.000 de deţinuţi,
într-o grevă la nivel statal.
ÎN VENTRESS SUNTEM CU VOI HAMILTON
FOUNTAIN PREZENŢI AICI HOLMAN
Vrem să obligăm statul Alabama să adreseze acum această criză umanitară.
Şi nu când decide un judecător într-un proces.
Chiar acum! Noi murim acum.
26 SEPTEMBRIE 2022
Orice muncă depusă de o persoană încarcerată
este interzisă de azi înainte.
Deţinuţii din Alabama fac grevă.
Aceasta afectează toate marile penitenciare din stat.
DEŢINUŢII PROTESTEAZĂ
Această oprire a activităţii fără precedent în întregul sistem
transmite un mesaj legiuitorilor.
Unii spun că protestul era necesar de mult,
după procesul intentat de Justiţie împotriva statului Alabama,
legat de condiţiile din sistem.
Deţinuţii refuză să se prezinte la muncă în bucătării,
în spălătorii şi oriunde altundeva.
NIMENI NU MUNCEŞTE! MERGEM PÂNĂ LA CAPĂT
UNIŢI REZISTĂM, DEZBINAŢI PIERIM
Am dat oficial stingerea.
Altfel spus, am făcut imposibilul.
Ce faceţi, familie? Să vă arăt ce energie e la noi pe etaj!
Unitate. Unitate reală.
Negri, albi, mexicani, toată lumea.
Suntem toţi împreună.
E o pace de nedescris.
Oamenii s-au unit pentru o cauză comună.
Cine mă aude când mă rog?
Mă gândesc la Isus
Când mă auzi cum mă rog
Mă gândesc la Isus
E un ritm beton acum. E un ritm beton.
Grevă în 14 închisori. Asta nu s-a mai întâmplat niciodată.
Deţinuţii din Alabama cer Departamentului de Justiţie
să intervină şi să oprească imediat ceea ce ei numesc:
„Negarea sistematică a drepturilor şi demnităţii umane în Alabama.”
Biroul guvernatoarei spune că aceste cereri sunt
„nerezonabile”.
Cât despre cereri, mi s-au părut rezonabile.
Nu cereau: „Eliberaţi-mă, că altfel omor pe cineva.”
Spuneau doar: „Iată nişte lucruri
pe care am vrea să le analizaţi şi de aceea protestăm.”
PENITENCIARUL LIMESTONE
Guvernatoarea din Alabama nu a reacţionat
când peste 100 de oameni au fost ucişi,
s-au sinucis sau au murit de supradoză numai în ultimul an.
Dar a trebuit să ne răspundă nouă din prima zi.
Asta i-a făcut pe oameni să înţeleagă câtă putere au.
GREVĂ, ZIUA 2
Cunoaştem nedreptăţile şi corupţia
din Departamentul de Corecţie.
Azi, în Montgomery, s-au adunat familiile deţinuţilor pentru a-i sprijini.
Spun că ei nu vor lucra până ce Departamentul de Corecţie din Alabama
nu va face nişte schimbări.
VREM SCHIMBARE ÎN COMISIE
L-au bătut pe Robert Earl Council. L-au încarcerat pe Melvin Ray.
Dar Mişcarea Alabama Liberă ne-a adus aici.
DEŢINUŢII DIN ALABAMA FAC GREVĂ
„SUNTEM FIINŢE UMANE” ...CONTESTĂ CONDIŢIILE ABUZIVE...
DEŢINUŢII FAC GREVĂ CONTESTĂ CONDIŢIILE „ORIBILE”
Ascultaţi-mă bine, fraţilor! Situaţia ne e favorabilă acum.
Presa e de partea noastră.
Toată lumea e atentă la tot.
Fără violenţă, fără ameninţări, fără daune.
Trebuie doar să menţinem cursul, să nu ne abatem.
Suntem solidari cu această grevă şi cu aceste activităţi.
SUNTEM ADVERSARI DEMNI SOLIDARITATE
MIŞCAREA E PUTERNICĂ
Oficialii departamentului se străduiesc să pună la cale un plan
pentru a nu periclita operaţiunile dacă deţinuţii refuză să muncească.
GREVĂ, ZIUA 3
Conferinţa va începe în curând.
Robert Earl!
Ştii ce le-au dat la cină?
Un pachet de biscuiţi cu cremă de ciocolată.
La Fountain, n-au servit prânzul. Repet: n-au servit prânzul.
Asta e tot ce dau?
Asta e tot ce ne dau?
Atât ne-au dat.
Au început să taie porţiile, ca să ne înfometeze şi să cedăm.
Departamentul susţine că schimbările sunt logistice.
Însă un gardian a vorbit cu noi sub anonimat, de teama repercusiunilor.
Crede că administratorii lungesc intenţionat
timpul dintre mese,
aşa că, uneori, deţinuţii aşteaptă până la 14 ore între mese.
E o metodă de a sparge greva.
Am făcut provizii de mâncare pentru cei care ar putea avea nevoie,
ca să ştie oamenii că nu sunt singuri,
că suntem împreună în asta.
Vorbim de oameni în vârstă.
Oameni care sunt închişi de 20 de ani.
- De 37. - De 37 de ani.
El e de 26 de ani.
Sunt oameni în vârstă, aşa că facem şi noi ce putem.
O să hrănim toată comunitatea de aici.
Hrănim şi albii, şi negrii, fără deosebire.
Uită-te la ei cum servesc!
Toţi stau la coadă să mănânce.
Trebuie să ne unim. Trebuie să ne protejăm între noi.
Numai aşa putem câştiga.
- Ziua trei fără mâncare. - Ziua patru!
Da, e a patra zi.
GREVĂ, ZIUA 4
S-au anulat vizitele de weekend în toate închisorile din Alabama.
Administratorii încearcă să pună presiune
pe unii deţinuţi, pentru a-i face să se întoarcă la muncă.
Au venit la mine în celulă.
M-am supus percheziţiei corporale.
Am zis: „Puteţi să conduceţi închisoarea cu personalul pe care îl aveţi?”
Zice: „Ştii că nu putem.”
Eu zic: „De ce nu spuneţi adevărul?
De ce vă tot prefaceţi? Fiindcă vă dau un salariu?”
NU NE OPRIM, NU CEDĂM
GREVĂ, ZIUA 5
A cincea zi de proteste la Departamentul de Corecţie din Alabama.
Echipa specială de intervenţie este în penitenciarul Limestone.
Fac percheziţii de amploare.
Echipa va merge în toate închisorile.
Fac ce ar face orice serviciu de contrainformaţii.
În clipa asta, închid oameni peste tot.
Să vă explic ceva!
Oamenii din Alabama sunt cei mai aroganţi de pe planetă.
Şi ne vor biciui,
fiindcă refuză să se lase constrânşi de nişte deţinuţi.
Dar vă promit că banii pe care îi pierd zilnic
sunt mult mai mulţi decât vrea Kay Ivey să se afle.
Tocmai l-au închis pe Robert Earl.
Am auzit că echipa antirevoltă l-a sugrumat.
Să afle toată lumea ce se petrece!
ALERTĂ: AM AUZIT CĂ ROBERT EARL
A FOST ATACAT ŞI BĂGAT LA IZOLARE ÎN PENITENCIARUL LIMESTONE
DECI ACUM SE RĂZBUNĂ FIINDCĂ NE-AM RĂSCULAT.
O SĂ FIE GREU. DAR NU PUTEM FI VIOLENŢI.
DARREN CUM SĂ NU FIM VIOLENŢI?
Începem să ne cam pierdem speranţa,
fiindcă simţim că vocile care ne reprezentau pe majoritatea
încep să fie separate de noi.
E cea mai veche tactică din manual: dezbină şi vei cuceri.
Dar acum nu e momentul să renunţăm.
Nu e momentul să spunem: „Mă dau bătut.”
În direct din comunitate, Talk 99.5.
Deţinuţii din Alabama refuză să muncească.
Cred că, în cele din urmă, se vor sătura de mâncarea
pe care o fac cei câţiva angajaţi şi se vor întoarce la muncă.
Nu sunteţi în postura să formulaţi pretenţii.
Sunteţi la închisoare.
Continuaţi să serviţi mâncarea şi să spălaţi rufele!
Uitaţi-vă în jos! Aveţi lanţuri la picioare?
Atunci nu sunteţi în postura să faceţi nimic.
- Nu. - Regret.
GREVĂ, ZIUA 8
Ne aflăm în a doua săptămână de grevă a deţinuţilor din Alabama.
Sistemul e încă operaţional.
GUVERNATOAREA KAY IVEY
Serviciile centrale nu au fost afectate.
Ne înfometează.
Murim de foame, pe bune!
Un om înfometat e un om periculos.
Foamea ne face periculoşi.
Pentru că devenim disperaţi.
Ei ştiu ce fac.
Ne întorc unii împotriva altora.
Toată lumea e cu nervii întinşi.
Situaţia e gravă.
Lumea îşi spală hainele ca într-o ţară de lumea a treia.
Avem suferinzi de boli mintale
amestecaţi aici cu restul deţinuţilor.
Şi ei nu înţeleg nimic.
Nu vor să audă nimic despre nicio grevă.
Trebuie să avem grijă cu ei,
să ne asigurăm că nu se rănesc pe ei sau pe alţii.
Angajaţii din sistem îmi spun că situaţia s-a menţinut nonviolentă
după zidurile închisorii.
Dar spun că lucrurile nu mai pot rămâne multă vreme aşa.
E prea multă presiune pe sistem,
acum că deţinuţii nu mai îndeplinesc acele sarcini.
GREVĂ, ZIUA 9 GREVĂ, ZIUA 10
Staţi puţin!
Vedeţi...
De când nu mai ştim nimic de Robert Earl,
nu ne putem organiza cum trebuie.
El ştia cum să inspire oamenii şi să ne facă să lucrăm împreună.
Suna la toate închisorile,
făcea legătura între oameni care puteau pune totul pe roate.
Habar n-am unde s-a dus.
Am sunat la Fountain şi băieţii au zis: „M-am săturat de asta.”
Cum adică v-aţi săturat? Ar trebui să vă săturaţi de abuzuri.
Vă e foame? Şi ce?
Scopul acestei mişcări e sacrificiul.
GREVĂ, ZIUA 16
Între 20 şi 30 de persoane au spart greva.
Jur, e absolut jenant
pentru tipii care au cedat aşa.
Îmi cer scuze. Eu nu cedez niciodată.
Greva începe să slăbească
şi protestul continuă în numai câteva închisori.
Dacă nu ducem greva la capăt, peste cinci, zece ani,
o să continuăm să primim aceleaşi şuturi în fund.
Nu vreau să renunţăm.
Vreau să facem orice e nevoie.
Am vorbit până m-a durut gura. Nu te înţelegi cu ei.
Simt că mi-am dezamăgit fraţii.
Am eşuat. Îmi pare rău.
Easterling a cedat. Mă doare inima s-o spun.
Mă rog pentru restul soldaţilor.
GREVĂ, ZIUA 17
Greva prizonierilor din Alabama începe să se stingă.
Doar cinci închisori mai sunt afectate.
Tipii ăştia au cedat.
S-au întors la muncă. La spălătorie, la bucătărie...
GREVĂ, ZIUA 18 GREVĂ, ZIUA 19
Oficialii spun că numai două penitenciare
mai experimentează întreruperi ale activităţii.
Robert Earl obţine un telefon în timp ce stă la izolare.
Vreau ca oamenii să înţeleagă că am ceva de spus.
Aveţi cu toţii ceva de spus.
Nu vă mai lăsaţi pradă tuturor micilor pofte şi dorinţe.
Nu puteţi rezista o zi fără o masă,
dar puteţi rezista 20 de ani departe de familie?
Ei încalcă orice regulă.
Închid pe oricine vor, atacă oamenii.
Nu vor decât să ne întoarcem pe plantaţie.
Un stat întreg neglijează bunăstarea,
sănătatea şi siguranţa a mii de oameni.
Nimeni nu e tras la răspundere.
Dar toată lumea de aici întreabă: „Bun, şi când vă întoarceţi la muncă?”
Închisorile funcţionează în mod normal după trei săptămâni de protest.
Deţinuţii au sperat că protestul lor va obliga legiuitorii
şi liderii din sistem să ia măsuri, însă asta nu s-a întâmplat.
Să zicem că eşti un deţinut. Ai comis un delict.
Te afli la închisoare.
E normal să fie nasol.
- Repejor, haideţi! - I-aţi arătat voi sistemului!
Bravo!
Am văzut totul la ştiri. S-a difuzat la nivel naţional.
Unde sunt oamenii din Alabama?
Nu sunt scandalizaţi?
ISUS E SALVAREA
IANUARIE 2023
E ziua învestirii în funcţie în Alabama.
Steve Marshall e aici cu familia lui.
Guvernatoarea Kay Ivey va prelua în mod oficial mandatul.
Victoria zdrobitoare a lui Kay Ivey îi consolidează cele două mandate
de guvernatoare a statului Alabama.
Principala funcţie a tuturor nivelurilor de guvernare
e să ne menţină cetăţenii în siguranţă.
Săptămâna trecută am semnat un decret executiv
menit să garanteze că infractorii violenţi nu se întorc pe străzi.
Am fost foarte optimist pe perioada grevei.
Poate am fost naiv să cred că va forţa Departamentul de Justiţie
să preia controlul asupra sistemului penitenciar
şi să încerce să îndrepte unele dintre lucrurile nedrepte.
E uşor să justifici multe lucruri rele dacă banii sunt buni.
Statul Alabama continuă să prospere
pe spinarea oamenilor săraci, fie ei albi sau de culoare.
Instituţia sclaviei e încă în picioare.
Poţi să-i schimbi numele,
dar temelia rămâne aceeaşi.
Exploatarea.
Şi ei se îmbogăţesc cât ai zice peşte.
Apoi, râd de noi când ne aud vorbind despre adevăr şi dreptate.
CONDAMNARE LA ÎNCHISOARE, NU LA MOARTE
SOLIDARITATE CU VICTIMELE SISTEMULUI
Toţi cei de aici sunt solidari cu rudele noastre
pe care le-am pierdut în închisorile din Alabama.
Aceste lucruri inumane nu se întâmplă doar în Alabama.
După grevă, am primit veşti de la fraţi de-ai noştri
de pe tot întinsul ţării.
Ne aflăm în închisoarea East Mississipi.
Închisoarea de stat Louisiana din Angola.
LOUISIANA CAROLINA DE SUD
Avem nevoie de ajutorul vostru, frate.
Să fie clar. Lucruri ca în Alabama
sau chiar mai rele
au loc şi în statul vostru şi sunt comise în numele vostru.
Nu ajută pe nimeni. Nici pe gardieni.
Nici pe victime.
Nici societatea.
Nimeni nu are de câştigat din chestia asta pe care ei o numesc justiţie.
Vă rugăm să ne ajutaţi să luptăm pentru reforma închisorilor.
Chiar dacă vor încerca să mă bage în groapă, vă rog să împărtăşiţi mesajul.
Orice părere aţi avea despre acest film,
nu ar fi fost posibil
dacă noi nu am fi încălcat regulile
ca să se afle povestea.
Şi tocmai de aceea aţi putut să vedeţi adevărul,
să vedeţi realitatea despre care ei vă spun că nu există.
Am avut destule experienţe în lupta asta,
ca să ştiu că e nevoie de multă introspecţie
pentru a schimba mentalitatea a 300 şi ceva de milioane de oameni.
Dacă faci acelaşi lucru din nou şi din nou şi aştepţi rezultate diferite
înseamnă că eşti nebun.
Dar eu cred în ceea ce facem.
Deci poate sunt nebun.
Să vedem cum arată lucrurile.
A intrat lumina ca o străfulgerare de adevăr.
Vino încoace, pisi!
Sandy Ray a dat în judecată statul pentru moartea fiului ei
şi a primit despăgubiri.
Statul a angajat opt firme de avocatură pentru a se opune revendicărilor ei.
Ştiţi cine este el?
Nu.
Nu ştiu.
Nu.
Statul încă susţine că Roderick Gadson a folosit în mod justificat forţa letală,
căci Steven Davis refuza să arunce cuţitele.
După uciderea lui Steven, Gadson a fost promovat de două ori,
ajungând la rangul de locotenent.
- Salut! - Ce faci?
Păi, sunt în viaţă. Asta e tot ce contează.
După 33 de ani la închisoare,
lui Raoul Poole i s-a negat eliberarea condiţionată a patra oară.
Conform regulilor din Alabama, nu i s-a permis să apară în faţa comisiei.
Salut! E Papa Smoove.
Papa Smoove, tu nu vrei să apari pe cameră, nu?
El e Papa Smoove. E foarte ursuz.
Greva din închisori a declanşat o acţiune colectivă în justiţie.
Statul şi câteva mari corporaţii au fost acuzate de sclavie modernă.
Sindicatele naţionale s-au alăturat deţinuţilor reclamanţi în acest proces.
- Staţi puţin! - Bine.
Numai o clipă! Nu vorbiţi!
Departamentul de Justiţie a acceptat amânări repetate
în procesul din 2020 împotriva statului.
Se anticipează că litigiul va mai dura încă un deceniu.
Costurile unei noi închisori din Alabama ajung la un miliard de dolari.
În ritmul acesta, preţul celor trei noi închisori
s-ar putea tripla faţă de estimările iniţiale.
Guvernatoarea Kay Ivey le sugerează legiuitorilor
să ia bani din bugetul pentru educaţie.
INTRUŞII VOR FI PEDEPSIŢI CONFORM LEGII
Ne jefuiţi copiii ca să plătiţi pentru închisorile astea.
Încă susţineţi ideea de a cheltui o sută de milioane de dolari pe închisori
- ...din bugetul educaţiei? - Da.
De la depunerea plângerii în instanţă de către Departamentul de Justiţie,
au avut loc peste o mie de morţi în sistemul penitenciar din Alabama.
Subtitrarea: Dorina Ivan