Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Nagi. Tu rimtai?
Argi tai ne puikus paukštis?
Gražu.
Ką manai apie Patės vaikiną?
Nežinojau, kad ir jis bus.
Aš irgi nežinojau. Ir jeigu ką,
visai tuo nesidžiaugiu.
Štai ko nesuprantu.
Ką mano dukra veikia su tuo vyruku?
Kodėl taip kalbi?
Jis atrodo labai malonus jaunuolis.
Kažkodėl jis man nekelia pasitikėjimo,
matosi iš žvilgsnio.
Iš žvilgsnio?
Jis per daug tvarkingas. Per daug kultūringas.
Man tai nepatinka.
- Būti „kultūringu“ blogai? - Taip.
Ir jis nėra labai gražus, tiesa?
Man ką tik toptelėjo.
Ką jis man primena? Šitą vyruką.
Labai juokinga.
Tai jis malonus, mielas, kultūringas vaikis.
Tikriausiai dar ir į bažnyčią eina kas sekmadienį.
Dar vienas minusas.
Suprantu, jums, pagonims, nepatinka.
Kalbant apie nėjimą į bažnyčią, kur Leslė?
Ar ji su vaikais atvyks? Kas vyksta?
Na, taip. Ne. Taip.
Berniukai su savo antromis pusėmis,
o mes su Lesle...
Ji nusprendė pasilikti Ferfilde.
- Jai visada patiko Ferfildas. - Alus. Šaltas alus.
Jai visada patiko Ferfildas. Tomi, pačiu laiku!
- Labas, Tomi. - Sveiki.
Turi paragauti mūsų naujo alaus.
Gerai, būtinai.
Tėti, žinojai,
kad Patė šiandien bus su ta aristokrato iškamša?
Taip. Kaip tik apie tai kalbėjome.
Nesame tuo patenkinti.
Su jumis neįmanoma.
Gal bent suteikime vaikiui šansą, ką?
Juk Padėkos diena.
Sveiki, mes jau čia.
Vilką mini.
Pate, mes virtuvėje.
- Sveiki. - Sveiki!
- Su Padėkos diena. - Sveiki, visi.
- Oho! - Atsiprašom, kad vėluojam.
Bandėme iškepti pyragą su karijomis.
Čia trečias bandymas.
Trečias kartas nemeluoja. Man patinka.
- O, labas. Sveikas. - Labas.
Sveikas. Kaip laikaisi, Tidžėjau?
Su Padėkos diena. Gal šalto alaus?
Tėti, prašau. Kalbėjome apie tai.
Jo vardas – Terensas Džozefas,
ir tu jį taip vadinsi, gerai?
Žinau, bet taip sunku ištarti.
Tavęs niekada netrumpindavo, ką?
Terensas Džozefas.
Nekreipk dėmesio į mano brolį.
Visi šiuose namuose mielai
vadins tave krikščionišku vardu.
Na, ačiū.
Ir taip, alus būtų puiku.
Štai, gražuoli.
Bokalas Makmalenų geriausio.
Ir tik noriu pasakyti,
tai bent megztinis, Tidžėjau.
Smagu tave matyti, drauguži.
O, ačiū.
Ir, Bari, jei leisi,
norėjau ypatingai padėkoti tau, kad priėmei mane
ir leidai prisijungti prie šeimos iš anksto nepranešus.
Ar... turėčiau vadinti tave Finbaru?
Tai turime čia gudrutį, ką?
Tu liepei jam vadinti mane Finbaru?
Ne, tėti, toks tavo vardas.
Tiesa, toks mano vardas.
Bet šioje planetoje tebuvo vienas žmogus,
kuris turėjo teisę vadinti mane Finbaru,
ir tai buvo mano motina.
Bari, aš tave vadinu Finbaru.
Aš tave vadinu Finbaru.
Gerai, tai buvo trys žmonės šioje planetoje,
kurie galėjo mane vadinti Finbaru.
Nepaisant to, sveikas atvykęs į mūsų namus.
Kodėl jums nepasikabinus paltų,
netrukus sėsime prie stalo, gerai?
Taip. Gerai.
Ačiū, Bari.
Taip, tuoj būsiu.
Rimtai?
Finbarai.
Šaunuolis.
Terensai Džozefai, sveikas atvykęs.
Prieš pradedant mėgautis šia puota,
norėčiau tarti kelis žodžius.
Norėčiau, kad pakeltume taures
už tai, kam ši diena skirta,
padėkoti.
Atitekėjau į Makmalenų klaną
ir būsiu amžinai dėkinga,
kad tapau šios šeimos dalimi.
Po to, kai mirė Džekas,
Bari, jūs su Patriku,
jūs... priglaudėte mane po savo sparnu,
leidote jaustis kaip namuose.
Žinoma, Tomai, Patricija, jūs man kaip savi,
ir aš branginu šią šeimą. Tikrai.
Taigi, aš dėkinga, kad galiu sėdėti
šiandien prie šio stalo su jumis visais.
Su Padėkos diena.
Kalbant apie dėkojimą ir dėkingumą...
Noriu kai kuo pasidalinti.
Mes su Terensu Džozefu susižadėjome.
O Jėzau.
Apie ką tu kalbi?
Jūs susižadėjot?
Kiek laiko tai planavote?
Na, jau kurį laiką apie tai kalbėjome,
taigi, nenustebau,
kai jis vakar man pasipiršo.
Na, aš tikrai nustebau.
Turiu pripažinti, kad man dūžta širdis,
ir ne todėl, kad nesidžiaugčiau dėl jūsų,
bet todėl, kad Tidžėjus nepasivargino
paprašyti manęs sutikimo.
Tėti, Terensas Džozefas.
- Mes apie tai kalbėjome. - Gerai.
Terensai Džozefai, džiaukis, kad aš ne tradicinių pažiūrų.
Kitaip mes dabar būtume galiniame kieme
su bokso pirštinėmis.
Žinai, tėti, jei nori,
galiu dabar pat užlipti
ir atnešti bokso pirštines.
Deja, jie nejuokauja.
Na, aš šiek tiek šokiruota.
Nes maniau,
kad pakalbėsime apie tokius dalykus. Gal...
Norėjome nustebinti.
Na, misija pavyko.
Gali priminti, kiek laiko susitikinėjate?
Nuo teisės studijų laikų.
Ir nuo pirmojo pasimatymo
žinojome, kad mūsų požiūriai sutampa.
Ji kalba apie jų gyvenimo tikslus.
Etapus, kuriuos jie nori pasiekti tuo pačiu metu.
Keistas A tipas ir panašiai.
Na, nenoriu sugriauti iliuzijų.
Bet santuoka nėra kažkas,
ką nori išbraukti iš darbų sąrašo.
Jei priimsi skubotą sprendimą,
tai gali paveikti visą tavo gyvenimą.
Jei nekalbant apie tai, kad abu esate per jauni.
Pažiūrėk į tėtį.
Jis susituokė per jaunas, abu kartus.
Ir neduok Dieve, tapsit tokie kaip aš.
Klausyk, nemanau, kad problema yra amžius.
Ačiū, teta Mole.
Manau, tai susiję su gyvenimiška patirtimi.
Tai prakeikė jūsų dėdę Džeką ir mane.
Ypač tai,
kad prieš susituokdami nė vienas nebuvome permiegoję su kitais.
Tai mums atsirūgo.
Galite paaiškinti kaip?
Dabar jis prakalbo.
Na, puikus klausimas, Terensai Džozefai.
Jų brolis, Džekas, buvo man neištikimas.
Aš jam atleidau, bet niekada nepamiršau.
O gal ir pamiršau, bet niekada neatleidau.
Bet kokiu atveju, po jo nuotykio,
aš jam atkeršijau, ir pati turėjau romaniūkštį.
- Eik tu. - Taip.
Tiesą sakant, porą. Ir žinot, ką?
Tai man parodė, kad mūsų santuoka buvo klaida!
Nemanau, kad reikia viską atpasakoti, Mole.
Ir aš tikrai...
nenoriu, kad kitų nepasisekusios santuokos
suteptų šios pradžią.
Taigi, norėčiau pakelti tostą
už naujai susižadėjusią porą.
Taip, prašau, dėde Patai.
Nuoširdžiai paminėkime šiandien šią progą,
kuri žymi jūsų įsipareigojimo visam gyvenimui pradžią.
Viso gyvenimo. Pamąstykit apie tai.
Tėti, gali liepti jam užsičiaupti?
Manau, kad jie su tavo teta
atkreipė dėmesį į svarbius dalykus.
Kai du žmonės priima vienas kitą
giliai į širdis, kaip jūsų atveju...
tokios meilės ir pasitikėjimo
niekada nereikia laikyti savaime suprantamais.
Ir kartais... kartais taip nutinka.
Aš tenoriu, kad judviejų...
meilė augtų, kad džiaugsmas augtų
ir nemirtų, nesupūtų...
nes nelaimės negali numatyti.
Jums pasisekė, vaikai.
Pate, luktelėk, jei reikia.
Ne, viskas gerai.
Man viskas gerai. Aš...
Norėčiau užbaigti tostą.
Užbaigsiu tostą už Patę ir Terensą Džozefą.
Šiandien mes dėkojame, tiesa?
Ypač...
už šeimą.
Už šeimą.
Kas tau negerai?
Šitaip praskydai?
Net tosto negali pasakyti
nesukėlęs dramos apie save.
Patrikai.
Kas vyksta, žmogau? Ar tau viskas gerai?
Leisk kai ko paklausti, Bari, kai buvai užsukęs per Velykas,
ar pastebėjai tarp mūsų su Lesle trintį?
Ne. Ne daugiau nei įprastai.
Gal ne taip matėsi,
kai berniukai dar buvo namuose.
Na, būsiu atviras.
Nuo tada, kai grįžote iš Kalifornijos,
ji pasikeitė.
Tai buvo prieš 15 metų, žmogau.
Ji paprašė manęs išsikraustyti.
Kadangi mūsų lizdas dabar jau tuščias,
ji nori pradėti naują gyvenimo etapą.
- Jėzau. - Pasirodo, manęs
tame skyriuje nebus.
Žmogau. Apgailestauju.
Tai ką tai reiškia? Ar tu išsikraustai?
Atrodo, kad taip.
Tikėjausi,
kad gal galėčiau apsistoti čia su tavimi kurį laiką.
Čia? Su manimi?
Turiu baisią nuojautą,
kad kalbame ne apie vieną naktį.
Kelias savaites, mėnesį, daugiausiai.
Ar tu juokauji? Mėnesį?
„Prašančiam duok
ir nuo norinčio iš tavęs pasiskolinti nenusigręžk.“
- Mato 5:42, Bari. - Pasakau iškart.
Jei pradėsi cituoti prakeiktą Bibliją,
netempsi nė minutės,
jau nekalbu apie mėnesį.
O tu šūde.
Atleisk jam, Tėve.
Jis nežino, ką daro.
Oho.
Tavo teta Molė santuoką piešia
gana neigiamai, ką?
Toks įspūdis, kad tai bergždžias reikalas,
pasmerktas žlugti,
kuris tikrai baigsis neištikimybe ir širdgėla.
Na, taip, bet vien todėl, kad mano dėdė Džekas
buvo pašlemėkas, kuris ją išdavė,
nereiškia, kad visi vyrukai yra neištikimi melagiai, tiesa?
Bet ji pateikia įtikinamą argumentą
dėl viso to „su kiek žmonių
permiegojai“, žinai?
Nes nė vienas iš mūsų neturėjome daug patirties.
Tu dar mažiau nei aš.
Ir man tai nerūpi, nes toks buvo mano pasirinkimas.
Taip, gerai.
Tai tau nerūpi, kad miegojai tik su manimi?
Tau visiškai nesmalsu, kaip būtų
su kitu žmogumi?
Ne, bet tu mane gąsdini, Terensai Džozefai.
Turėtum tai žinoti, nes būtent tai vyksta.
Žinai, ką? Man irgi baisu, aišku?
Tiesą sakant, labai baisu,
ir dėl to kalta tavo teta.
Bet... nežinau.
Galbūt ji teisi.
Galbūt reikia daugiau patirčių,
kad būtum pasiruošęs santuokai.
Kai sakai „reikia“, kalbi konkrečiai
apie mane ar bendrai?
Apie abu?
Siūlau tai tik todėl,
kad nenorime baigti
kaip tavo dėdės ir tetos,
romanai, skyrybos,
nes neišbandėme visko,
ką turėjome?
Tai ką siūlai?
Manau, kad turėtume padaryti pertrauką.
Atleisk. Maniau, kad esu tam pasiruošęs,
bet nesu.
Žinai, galbūt abu galime
nueiti į keletą pasimatymų...
susipažinti su kitais žmonėmis, tuomet žinosime,
ar esame tam pasiruošę.
Man nereikia daugiau patirčių.
- Aš pasiruošusi. - Gerai. Na, nepyk.
Klausyk, tiesiog padarykime bandomąjį mėnesio išsiskyrimą.
Jei lemta, tuomet žinosime.
Jei ne, tuomet...
apsisaugosime nuo skausmo ir kartėlio,
nuo kurio kenčia tavo giminaičiai.
Klausyk, pati sakei.
Tavo teta Molė tau kaip antra motina.
Paklausykime jos.
Žinai, gali ji žino, apie ką kalba.
Meilė yra viskas arba nieko, Terensai Džozefai.
Ir aš neužsiimu bandomaisiais išsiskyrimais.
Pate, nagi. Paklausyk.
Tai bus į naudą mums abiems!
Kas, po velnių, ką tik nutiko?
Ar jis ką tik nutraukė mūsų sužadėtuves,
kad pasidulkintų su kitomis?
Tikrai? Gerai.
Tai buvo netikėta.
Visiškai netikėta.
Bet tu susiimsi, Pate.
Tu neverksi
vidury gatvės.
Jei verksi, tai bus
kažkur, kur būsi viena.
O, ačiū.
Palauk. Mole Makmalen?
- O Dieve, Volteri. - Čia tu?
Šimtas metų.
Kaip laikaisi?
Gerai.
- Kaip tu laikaisi? - Gerai.
Grįžtu namo...
po Padėkos dienos su mergaitėmis.
Tiesą sakant, kalbu su viena iš jų dabar.
- Sekundę. - Oi, ne.
Mieloji, perskambinsiu, gerai?
Taip, susitikau seną draugę.
Gerai. Iki greito. Taip.
Iki.
- Atsiprašau. - Niekis.
Mergaitės norėjo įsitikinti,
kad senolis grįžo namo sveikas gyvas.
Kiek metų praėjo
nuo tada, kai jūs su Šerile? Jėzau.
Taip, tai tikriausiai negirdėjai.
Šerilė mirė prieš porą metų.
- O, velniava. Apgailestauju. - Taip.
Vėžys yra kalė.
- Kaip gerai žinai. - Taip. Per daug gerai.
Tai turbūt grįžti
- po Padėkos dienos su Bariu? - O, taip.
Nuo Makmalenų nepabėgsi.
Tai kas naujo pas tave?
- Dar mokai? - Ne.
Pradėjau pardavinėti nekilnojamąjį turtą po, žinai...
Reikėjo naujos pradžios,
mergaitės jau užaugę ir palikę namus.
Oho, koks sutapimas,
kaip tik ieškau nekilnojamojo turto agento,
pamaniau, kad jau laikas
parduoti seną šeimos namą Long Ailande.
Tą, kuriame gyvenome su Džeku...
Na, jei jis dar neįvertintas,
gal galėtume susitikti, jei tai...
Būtų puiku. Tai būtų puiku.
Gerai. Nori...
Tiesiog įvesk savo numerį ir...
- Žinoma. - Puiku.
- Štai. - Gerai.
- Gerai, buvo smagu pasimatyti. Taip. - Ir man buvo smagu pasimatyti.
- Gerai, susiskambinsim. - Gerai.
Su Padėkos diena.
Atsiprašau. Galima dar vieną?
Gerai.
Labas.
Leisk atspėti, ką tik atsikėlei čia iš Viskonsino?
Sakė, kad Bruklinas šauni vieta,
bet dabar gyveni šūdinoj studijoj
su trim kambariokais Bušvike
ir galvoji: „Ką, po velnių,
aš čia veikiu per Padėkos dieną?“
Ne.
Deja, bet esu kilusi iš čia.
- Atsiprašau. - Tikrai?
Atsiprašau.
Pasirodei panašesnė į hipsterę nei į vietinę.
- Tai iš kur tu? - Iš Kerol Gardenso,
iš Konio salos pusės.
Eik tu. Tikra bruklinietė?
Ne taip paprasta ką iš mūsų sutikti.
Aš irgi gimęs ir užaugęs
Vindsoro Terase,
už poros kvartalų nuo čia.
Galima dar vieną?
Ar ten tavo vaikinas?
Jau nebe.
Štai iš kur ašaros.
Sumanus žingsnis palikti jį viešoje vietoje.
Tik įsivaizduok, kokios būsenos jis būtų,
- jei... - Štai.
jei būtumėt dviese, vieni namuose?
Ačiū. Pačiu laiku.
Beje, aš Tomis.
Karen.
Na...
malonu susipažinti, Karen.
- Vėl nepavyko, ką? - Dar ne vakaras.
Štai, pone Makmalenai, Tomi.
Su Padėkos diena jus abu.
- Ačiū, Brajanai. - Ir tave, Brajanai.
Už ilgą ir laimingą gyvenimą.
Už greitą ir lengvą mirtį.
Už gražią ir dorą merginą.
Už šaltą alų ir dar vieną.
Tavo senelė
baisiai tavimi didžiuotųsi.
Tesiilsi ji ramybėje.
Žinai, tėti, aš mąsčiau.
Būdamas namuose šį savaitgalį
supratau, kaip pasiilgau Bruklino.
Man jau nepatinka, kokia linkme tai eina.
Maniau, kad man tikrai patinka technologijų sritis,
bet nesijaučiu labai kūrybiškai patenkintas.
Manau, galiausiai sieksiu savo svajonės.
Padaryk paslaugą. Prieš tęsdamas pasakyk,
metei savo sušiktą darbą?
Nes neturiu tau ką daugiau paskolinti.
Tėti, noriu tapti aktoriumi.
Aktoriumi?
Ką tu išmanai apie vaidybą?
Ar kada lankei pamokas?
Man nereikia mokslų, kad būčiau aktorius.
Tau arba duota, arba ne.
Čia kaip ir sakei apie rašymą:
„Negali išmokyti talento.“
O kas tau sakė,
kad turi sušiktą talentą?
Argi ne tu visuomet kartojai mums:
„Raskite mylimą veiklą,
ir daugiau nė dienos neturėsite dirbti“?
Taip, bet tada aš buvau jaunas idealistas.
Po to pakeičiau tą taisyklę. Aišku?
Dabar ji skamba taip: „Rask mylimą veiklą,
ir beveik garantuotai
tau visiškai nepasiseks gyvenime
ir tikriausiai liksi basas besivaikydamas tos svajonės.
Bet tai žymiau geriau nei dirbti nuo 9 iki 17 val.“
Tai ką tu sakai? Kaip užsidirbsi
pragyvenimui, kol vaikaisi svajonę?
Na, pamaniau, kad galėčiau dirbti su dėde Patu.
Alaus darykloje.
Padėsiu jam su rinkodara,
socialiniais tinklais ir panašiai, o tada...
Taip pat pamaniau, kad, žinai,
tam, kad pataupyčiau, būtų gera mintis
grįžti gyventi namo.
Namo?
Kai tavo motina Majamyje,
tame dideliame name su milžinišku baseinu,
- tai puiki mintis. - Ne, tėti.
Kalbu apie grįžimą į Brukliną, pas tave.
Grįši į Brukliną pas mane?
Sakyk, jei trukdau.
Maniau, kad rimtai kalbame
apie tavo grįžimą namo.
Klausyk, ką galiu pasakyti?
Šiandien Padėkos diena. Kaip galiu pasakyti „ne“ savo berniukui?
Tai dalinimosi diena.
Ir ką tik pasakiau dėdei Patui,
kad irgi gali atsikraustyt, taigi...
Sveikas sugrįžęs namo, sūnau.
Tikrai?
Ačiū, tėvuk.
Vestuvės atšauktos!
Viskas per tetą Molę, kuri pripaistė Terensui Džozefui,
kad mums reikia daugiau patirčių
prieš susituokiant.
Jėzau, apgailestauju, vaikeli.
Negaliu sakyti, kad man dėl to dūžta širdis,
nes kaip ir teta Molė, aš irgi turėjau abejonių.
Taip, na, maniškė sudužo,
taigi, būtų gerai šiek tiek užuojautos
vietoj kandžių pastabų.
Ir, Pate, aš tau skolingas atsiprašymą.
Turbūt mano drama nepadėjo.
Taip, buvo gana baisu
matyti suaugusį vyrą taip žliumbiantį prie stalo.
Ir mane būtų išgąsdinę.
Bet Patricija, turiu klausimą.
Ar lagaminai reiškia,
kad tu, kaip ir tavo brolis, neketini
grįžti gyventi pas mamą į Floridą?
Palauk, „kaip ir mano brolis“?
Mečiau darbą, taigi, pagyvensiu pas tėtį.
Ką? Maniau,
kad blogiau būti negali.
Klausyk, žinau, kad turbūt
nenori dabar to girdėti,
bet manau, kad tai į gera.
Kodėl taip sakai?
Nes tu tik su juo...
turėjai santykių,
ir manau, kad būtų gaila.
Iš kur, velniai rautų, tai žinai?
Tidžėjus minėjo, kai buvo kiek per daug išgėręs.
Ir tikiuosi, kad išspardei jam subinę
už tai, kad taip kalba apie tavo sesę.
Tai nėra kažkas blogo, Pate.
Kaip katalikas, aš tave palaikau.
Kaip broliui, man tavęs gaila.
O aš norėčiau sužinoti, kodėl manot,
kad prie manęs galima kalbėti apie tokius dalykus.
Padaryk man paslaugą.
Tomi, likusią vakaro dalį
daugiau nieko nenoriu iš tavęs girdėti.
Klausyk, man vienodai, ką manai.
Aš tikiu meilės galia
ir santuokos institucija,
ir kitaip nei tu, teta Molė ir tėtis...
Atsiprašau.
Man nesunku būti ištikimai.
Puikiai pasakyta, Pate.
Viešpats šypsosi tiems, kurie taip pasiaukoja,
ir rūsčiai žvelgia į tuos, kurie to nedaro.
Kodėl mane į visa tai veliate?
Aš buvau neištikimas tik savo pirmai žmonai.
Jei nebūčiau to padaręs, nebūčiau sutikęs jūsų motinos.
Jei nebūčiau jos sutikęs,
neturėčiau dviejų gražių vaikų.
Taigi, šiuo atveju
galbūt neištikimybė yra geras dalykas.
Čia tavo tėviškas patarimas?
Tėti, tai labai iškreipta logika, bet manau, kad ji solidi.
Grįžkime prie reikalo.
Galiu čia apsistoti?
Klausyk.
Kai mes su jūsų motina išsiskyrėme,
nusipirkau šį namą vildamasis
sukurti mums visiems antrus namus.
Ir remiantis šiuo vakaru, sakyčiau, kad man pavyko.
Pasimečiau. Tai reiškia „taip“?
Žinoma.
Bet reikės laikytis taisyklių, aišku?
Neruošiu jums valgyti, nevalysiu po jūsų
ir tikrai neskalbsiu jūsų drabužių.
Norit, kad kas visa tai darytų?
Kreipkitės į Patriką,
kuris irgi prisistatė prašydamas išmaldos.
Mielai.
Ačiū.
Tai bent, ką?
Mano kūdikiai grįžo namo pas tėtuką.
Žmonės, prašau. Pakelkite bokalus.
Už tobuląją Patę ir siaubingąjį Tomį.
Sveiki sugrįžę namo, vaikai.
Turi minutėlę?
Labai atsargiai rink žodžius.
Kuo tu mane laikai, ką?
Gal aš ir gudruolis, ir klounas,
ir mokytas kvailys,
bet tikrai nejuokaučiau tokioje situacijoje.
- Ko tada nori? - Tik noriu pasakyti,
kad suprantu tave!
Žinau, kaip jį mylėjai.
Viskas?
Jokio gudravimo, jokių kandžių pastabų, jokių kvailų komentarų?
Ne, kai reikia, galiu būti nuoširdus.
Bet norėjau kai ko tavęs paprašyti.
Gerai, turėtų būti įdomu.
Nieko ypatingo, bet...
Klausyk, jei jau gyvensime kartu,
turėtume pasistengti
sutarti, gerai?
Taip.
Taigi, tikėjausi,
kad gal manęs taip nekritikuosi.
Aha.
Aš tavęs nekritikuoju.
Aš tik nerimauju, kad tavo impulsyvumas
ir skubotas sprendimų priėmimas
nuves tave nusivylimų, kartėlio,
nepasitenkinimo ir,
galiausiai, nesėkmės keliu.
Na, buvo verta pabandyti.
Bet žinai, ką aš ką tik supratau?
Tai ne kritika, tiesa?
Tai pavydas.
Aš tau pavydžiu?
Tu ne rimtai.
Taip, aš suprantu. Su manim linksma, su tavim ne.
Aš – vakarėlių liūtas,
tu – keistuolė, kuri stovi kampe
ir su kuria niekas nekalba.
Ir aš pavydėčiau.
Ar tau kada toptelėjo, kad taip gali būti todėl,
kad mano savivertei nereikia nuolatinio dėmesio?
Būtent tie tavo kompleksai
kursto pavydą man.
Visada man pavydėjai.
Kurios tavo gyvenimo dalies galėčiau pavydėti?
O, nežinau.
Mano darbo etikos, mano stabilumo, mano mylinčių santykių.
Žinai, kas dabar iš tavęs sklinda?
Nusivylimas. Kartėlis. Nepasitenkinimas.
Ir ką ten paskutinį sakei?
O, taip. Nesėkmė.
Dink!
Kaip aš tavęs pasiilgau.
Atrodo, kad pradžia gera.
Taip, broliška konkurencija.
Miela širdžiai, tiesa?
Ei!
Labas.
Pameni mane?
- Ne, nemanau, kad... - Taip, pameni.
Susipažinome „Farrell's“ per Padėkos dieną.
Palikai vargšą liurbį žliumbiantį į alų.
O, taip.
- Ponas Gimęs ir Užaugęs. - Būtent.
Taip, valgiau
ir pamačiau tave praeinančią,
pamaniau, pasisveikinsiu, paklausiu, kaip sekasi.
Tai kaip sekasi?
Šiuo metu, tiesą sakant, aš gana suirzusi.
Ką? Dėl manęs?
Atsiprašau. Nenorėjau trukdyti.
Tik norėjau pasisveikinti.
Kadangi tai jau padariau... ramiai.
Ne, atsiprašau. Iš tikrųjų tai ne dėl tavęs.
Tiesiog... Turėjau susitikti su draugėmis pietų,
ir jos man ką tik parašė, kad ten yra mano buvęs.
Tai tu suirzusi dėl verksnio, ne dėl manęs.
Džiugu girdėti.
Ei, man kilo mintis. Ką tik.
Kodėl tau nepalikus draugių?
Gali vietoj to papietauti su manimi.
Kodėl gi ne?
Klausyk, jei nueisi ten, žinai, kad teks ištverti
nepatogų susitikimą su tuo vyruku,
ir tada paklausi savęs:
„O jei būčiau papietavusi su Tomiu Maku?“
„O jei tai buvo mano vienintelis šansas
turėti kažką nepakartojamo,
o aš jį praleidau pro pirštus?“
Tai gali neduoti tau ramybės visą likusį gyvenimą.
Tai nori pasakyti,
kad tas „kažkas nepakartojamo, ką galiu praleisti“
esi tu?
Ne!
Tai mes!
Tai ką manai?
Tai tik pietūs.
Išgersim alaus, suvalgysim po mėsainį. Gal net pasijuoksim?
Mėsainį?
Šito tau neužteko?
Ko tokio?
Šauniai.
Žinai...
- Kodėl gi ne? - Tikrai?
Tuomet pirmyn, mergyt.
Gerai.
Tai kiek laiko susitikinėjote?
Beveik keturis mėnesius?
Mano ilgiausi iki šiol trukę santykiai.
Atrodė, kad truko daug ilgiau, tiesa?
Taip, kaip kalėjimas iki gyvos galvos.
Taigi...
ar buvai jį įsimylėjusi?
O Dieve, ne!
- Ką? - Ką?
Ne.
Niekad nebuvau įsimylėjusi.
Niekas neprivertė manęs to jausti.
Net nepasakok.
Aš dar irgi nesu patyręs to ypatingo jausmo,
apie kurį žmonės kalba.
To „negaliu liautis apie ją galvojęs“.
„Ji mano svajonių mergina.“ „Meilė iš pirmo žvilgsnio.“
Paistalai! Niekada to nejaučiau.
Žinai, draugės pasakoja
- apie bučinį su kokiu vyruku. - Taip.
Tiesiog bučinį, atkreipiu dėmesį, o joms oda šiurpsta,
jos virpa, jaučia drugelius pilve
ir iškart žino, kad tai tas vienintelis,
o aš sakau: „Drugeliai? Ar tu rimtai?“
„Oda šiurpsta? Eik jau.“
Nežinau. Gal aš tam nesutvertas. Atsiprašau.
Ne. Nereikia atsiprašinėti.
Už šaltaširdžius.
Kad niekada neapsigautume paistalais apie tikrą meilę.
Ir jokių drugelių.
Velniop drugelius.
Kas per...
O Dieve, ne!
O Dieve.
Tėti!
Tu turbūt juokauji.
Tėti!
O, ar viskas gerai?
Jėzau! Kas čia vyksta?
- Kas nutiko? - Čiaupas.
Laša visą popietę
ir prikėlė mane.
Bandžiau sutaisyti, bet tada pradėjo trykšti į veidą!
Ir nesiliauja.
Gerai, žinai, kas man kelia nerimą
labiau nei čiaupas?
Tai, kad jau po pietų,
o tu vis dar lovoje.
Ką, nebuvai šiandien darbe?
Ne, pasakiau, kad sergu.
Aš tiesiog... Nesu pasiruošusi eiti į žmones.
Ir taip yra todėl,
kad vis dar liūdi dėl Terenso Džozefo?
Taip. Žinoma.
Taip, bet praėjo beveik dvi savaitės.
Vis dar jo nepamiršai?
Gerai. Tu nepadedi.
- Einu į lovą. - Pate.
Atsiprašau. Paklausyk.
Gali susirasti geresnį vyruką, aišku?
Pirma,
jis nėra ypatingai išvaizdus.
Jo labai nepatikimos akys.
Antra, jis išdrįso pavadinti mane Finbaru.
Trečia, ir svarbiausia,
jis airis, kuris apsimeta protestantu.
Kaip taip galima.
Ačiū, kad palydėjai namo.
- Taip. - Visai nereikėjo,
bet dėkoju už šį gestą.
Man buvo vienas malonumas.
Ir nors visiškai netikiu meile,
tikiu džentelmeniškumu.
Tai klausyk, noriu būti visiškai atviras
ir pasakyti,
kad šiandien labai gerai praleidau laiką.
Gerai, taip. Aš irgi.
- Labai labai maloni staigmena. - Gerai.
Dar norėčiau pridėti...
Daugžodžiauji, bet tęsk.
Džiaugiuosi, kad nepraleidome
šios nepakartojamos patirties,
kurią pradedame kartu.
Nepakartojamos? Ne.
Nemanau, kad jau pasiekiau tą lygį.
Ir...
šiandien nepasieksime.
Taip, apmaudu, bet gali man parašyti.
Savaitgalį būsiu laisva.
- Tikrai? - Taip.
Gerai.
- Gerai. - Lauksiu.
- Tikrai? - Taip.
Artėjame prie... nepakartojamo.
Gerai.
Kas per velniava?
Visai čia ne sušiktus drugelius jauti.
Tu tiesiog alkanas. Tau reikia pavalgyti.
Minutėlę.
Jau suvalgei picos ir mėsainį.
Šūdas!
- O, šūdas! - O, velnias.
Ne.
Tu ne iš tų.
Nėra dėl ko nerimauti.
Sveiki. Kas nori spurgų?
Atleisk, tėvuk. Dėdė Patas jau ruošia pusryčius.
Ką? Argi jis ne laimingas namų šeimininkas?
Nežinau, ar žinote,
bet šiandien sukanka
dvi savaitės ir dvi dienos,
kai jūsų dėdė gyvena su mumis. Argi ne nuostabu?
Žinai, jei aš našta,
tik tark žodį, ir aš mielai išvyksiu,
- mano žmogau. - O, ne.
Dėdė Patas niekur nevyks.
Jis iškepė mums blynų. Tu niekad neiškepi.
Taip, nes parnešu spurgų. Čia mano dalykėlis.
Darau tai nuo tada, kai buvot maži.
Ir garantuoju štai ką:
mano spurgos skanesnės nei tie blynai.
Nežinau, tėti. Blynai geri.
Taip pat išskalbiau drabužius, ir, Finbarai...
ateityje, būčiau dėkingas,
jei nenumestum šlapių rankšluosčių ant laiptų.
Tam yra skalbinių dėžė.
Ar girdite zvimbesį virtuvėje?
Girdžiu jį paskutines...
dvi su puse savaitės.
Kaip koks uodas prie ausies.
Bamba, dejuoja.
Visai jo negirdite?
Nekreipk dėmesio, dėde Patai.
Mes visą gyvenimą taip darome.
Taip, neklausyk jo.
Tęsk tai, ką pasakojai apie tetą Molę,
prieš Bariui Spurgiui
taip nemandagiai tave pertraukiant.
Na, manau, nuostabu,
kad jūs, vaikai, su ja tokie artimi.
Taip, na, ji mums buvo labiau motina
nei tikroji.
O tai nieko per daug nepasako.
Buvau pamiršęs, kokia ji graži.
Ji spindi.
Pastebėjote?
Įžengia į kambarį, ir iškart pasidaro šviesiau?
Spindi?
Ne. Aš tikrai niekada nepastebėjau sušikto spindesio.
Tu irgi neturėtum.
Ir žinai kodėl?
Nes ji tavo brolienė.
Manau, kad techniškai jau nebe.
Negaliu pasakyti, kad ji nušviečia kambarį?
Ne. Tol, kol gyveni mano namuose, ne.
Bet kai turėsi savo namus kaip didelis vaikas,
dėl manęs galėsi tai rėkti nuo stogo.
Tėti, tu beprotis.
Tomai, nepritariu tokiai kalbai,
bet pritariu žinutei.
Jei čia kam
ir reikia psichologo, tai tau.
Pakauk, atsiprašau. Kas lankosi pas psichologą?
Teta Molė davė dėdei Patui savo terapeuto vardą.
Ką?
Nuo kada ji lankosi pas psichologą?
Ir svarbiausia, kodėl?
Ar tu rimtai?
Tavo vyresnysis brolis, jos vyras,
buvo jai neištikimas, o tada mirė.
Jei kam jo ir reikėjo, tai jai.
Gerai. Tai koks tavo pasiteisinimas, Patrikai?
Tėti!
Teta Leslė jį paliko, išmetė iš namų?
Tėti, kuo tu čia stebiesi?
Mama nusiuntė mus pas terapeutą
po jūsų skyrybų.
Buvo puiku. Mums abiems labai padėjo.
Ką ji padarė?
Ir kodėl pirmą kartą apie tai girdžiu?
Gal dėl to, kaip dabar reaguoji.
Dėde Patai, jau buvai pirmoje sesijoje?
Ne. Kaip ir jūsų tėtis turiu abejonių.
Bet po šių neramių metų
matau pasaulį naujoje šviesoje.
Naujoje šviesoje? Gal dėl to
tau atrodo, kad tavo brolio našlė
staiga ypatingai spindi.
O Dieve, ir vėl apie tą patį.
Bari, visada bijojai pokyčių.
Bet tavo dukra teisi.
Jau nebe 10-as dešimtmetis.
Žinai ką, Patrikai? Pradedu manyti,
kad gal darai mano vaikams blogą įtaką,
siundai juos prieš mane.
Ir tai man primena mano teoriją.
Matai, šeima... tai tarsi
- vaisių dubuo, taip? - O Dieve.
Ir jei tame dubenyje yra supuvęs obuolys,
- jei taip galima išsireikšti... - Tėti!
- Ką tai daro... - Pirmą kartą nebuvo juokinga.
Taip, ne, buvo. Maniau, kad tai labai juokinga.
Taip, tikrai. Buvo juokinga.
Matai, tavo brolis teisus.
Jis gudrus vaikis.
Kartoju, Bari. 10-as dešimtmetis...
Seniai praėjo.
Laikas užaugti, drauge.
Laikas užaugti.
Taip, prie namo reikia padirbėti.
Taip, virtuvei praverstų remontas.
Manai?
Ką? Nemanai, kad netikrų plytų siena turi išliekamąją vertę?
Manau, kad jos išėjo iš mados
- kažkada 9-ajame dešimtmetyje. - Taip.
Žinai ką? Kaskart, kai čia grįžtu,
prisiminimai tiesiog...
vėl užplūsta.
Neabejoju.
Buvau dar vaikas, kai čia atsikrausčiau.
Po vestuvių nakties.
- Laikas pralekia, tiesa? - Taip.
30 metų.
Kaip, po velnių, tai nutiko?
Nepasakok.
Vis dar jaučiuosi kaip tas dvidešimtmetis.
Tuomet pažiūriu į veidrodį.
Taip, velniop tai.
Taip, bandžiau čia gyventi...
po to, kai Džekas mirė.
Buvo per daug vieniša.
Skaudu. Liūdna.
Tai buvo prieš 20 metų.
Kodėl taip ilgai laikai namą?
O. Dėl Bario ir Patriko.
Jie nebuvo pasiruošę
atiduoti savo vaikystės namus.
Jokiu būdu.
Taigi, nuomojau jį. Gana pelningai.
O ką jie mano apie pardavimą dabar?
Dar nekalbėjome apie tai.
Bus ašarų.
Ypač iš Patriko.
Iš pradžių noriu pasakyti...
Tai man labai svarbus žingsnis, dr. Sabatino.
Prašyčiau. Vadink mane Salu.
Salu?
Nesu tikras, ar man tai tinka.
Kiek neformaloka.
Per daug, turint omeny, kaip čia bendrausiu.
Ir kaip jūs čia bendrausite?
Na, kaip su daktaru, o ne su kažkokiu vyruku, vardu Salas.
Na, jei norite mane vadinti dr. Sabatino,
galime pabandyti.
Bet leiskite paklausti,
kodėl jaučiatės nepatogiai vadindamas mane Salu?
Tai lyg vadinti tėvą Dolaną
ar tėvą Makgaviną Džo ar Maiku.
Taip nedaroma.
Iš pagarbos.
Tai jūs praktikuojantis katalikas?
Tikrai taip.
Kurio žmona paprašė skyrybų?
Žinoma, tai labai didelė nuodėmė.
Ar jūsų žmona irgi katalikė?
Nepraktikuojanti.
Ji... nepritaria tam tikram
bažnyčios požiūriui į moteris.
Kaip nebepraktikuojantis katalikas visiškai suprantu.
Kaip tik prisiminiau anekdotą, kurį neseniai girdėjau,
jums gali patikti.
Kokią aukščiausią poziciją
gali užimti moteris katalikų bažnyčioje?
Vienulio.
Pagavot? Vienuolė, nulis.
Atsiprašau. Tai... prastas skonis.
Tai sakykit, Patrikai,
kuo galėčiau jums padėti?
Deja...
Salai...
nemanau, kad galit.
Dėkoju už jūsų laiką.
Eik tu sau.
DR. SABATINO PSICH. DR. PSICHOANALITIKAS
Anekdotai apie vienuoles?
Štai kas jam juokinga.
Tik pamanykit. Kas gali juoktis iš tokių dalykų?
Bilietas į pragarą, į vieną pusę, draugai.
Patrikai?
Patrikai!
Patrikai Makmalenai!
O Dieve. Taip ir maniau, kad čia tu.
Suzana? Negaliu patikėti!
Praėjo daugiau nei 30 metų. Tu visai nepasikeitusi.
Tu irgi.
Kai praėjai pro mane Salo kabinete,
iškart tave pažinau.
Turi omeny dr. Sabatino? Ar jis ir tavo terapeutas?
Neturėčiau taip sakyti.
Tai buvo mano pirma ir paskutinė sesija su dr. Salu.
Atrodo, kad nuo šiol teks kęsti
išpažintis pas tėvą Makgaviną.
Taip.
Na, smagu matyti, kad nepasikeitei.
O tu? Dabar gyveni Brukline?
Taip. Po to, kai gimė vaikai,
išsikraustėme iš Aukštutinio Vestsaido,
tėtis už tai niekada neatleido,
ir persikėlėme čia, vos už vieno bloko nuo čia.
Bet dabar esu išsiskyrusi, vaikai užauginti,
o tėčio seniai nėra, taigi, gyvenu viena.
Taip, tai viena iš priežasčių, dėl kurios buvau
pas gerąjį daktarą.
Tuoj pats būsiu išsiskyręs,
Apgailestauju.
Bet laikui bėgant tampa lengviau.
Jei pasiseks, netgi bus smagu.
Klausyk, norėčiau pasilikti ir plepėti visą dieną,
bet turiu grįžti į savo sesiją.
Gal kada galėtume papietauti.
Ar išgerti, pasivaikščioti?
Žinai, paskambink man į biurą.
Mūsų numeris tas pats, jei gali tuo patikėti.
Žinai, kas beprotiška?
Negalėčiau pasakyti, ką vakar valgiau pietums,
bet visi tų laikų numeriai?
- Užrakinti čia. - Gerai!
Tuomet, jei nori, pasuk.
Jei ne, buvo nuostabu pasimatyti.
Ar kada susimąstai, kodėl Molė antrąkart neištekėjo,
po to, kai mirė dėdė Džekas?
Niekad nesusimąsčiau.
Man visiškai vienodai.
Žinai, nepamenu,
kad ji būtų turėjusi pastovų vaikiną.
Ir ta kalba per Padėkos dieną,
kad man reikia daugiau patirčių
ir sekso partnerių?
Gali būti, kad ji priklausoma nuo sekso.
Sveikas seksualinis gyvenimas ir nenoras tekėti
nepaverčia žmogaus priklausomu nuo sekso.
Tas katalikiškas auklėjimas
verčia tave neigiamai žiūrėti
į visiškai normalius troškimus ir impulsus.
Bet ar tau neatrodo keista, kad ji neturi vaikų?
Visiškai ne.
Ji per daug užsiėmusi mumis.
Taip, tai ne tas pats.
Kalbant apie tėtį,
kodėl jis nevedė dar kartą?
Na, todėl, kad du kartus susimovė.
Gal trečias kartas nemeluoja.
Nemanau.
Manau, jis laimingas vienas.
Tėtis nėra laimingas vienas.
Kaip manai, kodėl jis taip noriai leido
mums atsikraustyti pas jį?
Jis vienišas. Štai kodėl.
Vienišas? Tėtis? Negali būti.
Jis gyvena žavingą gyvenimą, kaip visada.
Negaliu patikėti, ką matau.
Tobuloji ir Siaubingasis leidžia laiką kartu?
Neįsivaizduojat, kaip džiaugiuosi,
kad jūs čia apsistojot.
Namas vėl pradeda atrodyti kaip namai,
ir tai senoliui šildo širdį.
Ką aš tau sakiau?
Bet norėjau jūsų paklausti.
Jūs nieko prieš,
kad dėdė Patas gyvena rūsyje?
Nes tik tarkit žodį...
ir aš mielai jį iš čia išmesiu.
Viskas gerai, tėti. Taip.
Na, pamaniau,
kad jau jūs čia šį vakarą,
gal galėtume
visi trys pavakarieniauti?
Atleisk, tėti, šįvakar einu į karštą pasimatymą.
- Šaunu. - Ačiū.
Pate?
Numanau, kad neisi į karštą pasimatymą.
Pamaniau,
gal galėtume pradėti puošti eglutę.
O, aš būsiu čia, gailėsiu savęs,
gailėsiu gyvenimo,
kurį galėjau turėti, ir gersiu.
Gailėtis to, ko nebuvo, ir nusitašyti.
Ką tau tai primena?
- Močiutę. - Būtent.
Ir vėl...
Tai sušildo senolio širdį.
Žinai, gal tu ir teisi.
Jei jis džiaugiasi,
kad liksi vakarienės,
jis tikrai vienišas.
Ką tu su ja darai?
Tu nenori jos liesti.
Šlykštu!
Tai nebeištekėjai po Džeko mirties?
Tiesą sakant, niekada nenorėjau.
Žinai, pirmas kartas buvo
gana sunkus, taigi...
Taip, pamenu, kalbėjo, kad turit problemų.
Na, tik vieną.
Jis buvo man neištikimas.
- Taip, didelė problema. - Taip.
O tu? Kas vyksta?
Pradėjai vėl eiti į pasimatymus ar...
Pabandžiau ir baisiai susimoviau.
Ką?
Pradėkim nuo to, kad ji buvo mano mokyklos laikų meilė,
jei gali tuo patikėti. Vėl susirašėme per „Facebook“.
Tikrai?
Žmonės iš tikrųjų taip daro?
Oho. Ir kaip?
- Turiu galvoje, po tiek metų? - Keturiasdešimt.
- Keturiasdešimt? - Keturiasdešimt metų, taip.
Dabar ji grynas košmaras, kaip ir anksčiau.
Tikiuosi, nesupyksi,
bet tavo labai graži šypsena, kai juokiesi.
Ačiū.
Tai labiausiai ir prisimenu apie tave.
Kai... kai dirbome kartu.
Tavo šypsena buvo tiesiog... Ji buvo maloni.
Volteri, ar tu mane kabini?
Ką? Ne. Turi gražią šypseną.
Ir tiek.
Na, ačiū.
Ir ačiū, kad pavežei.
Pasimatysim kitą savaitę dėl sutarties.
Gerai.
Gerai. Na, tai buvo maloni staigmena.
Jis malonus!
Bet gal per malonus?
O Dieve, žinai, kaip būna su maloniais vyrukais.
Iš pradžių jie būna saldūs, tada lipšnūs.
Tau nepatinka lipšnūs.
Gerai, užbėgai įvykiams už akių.
Dar net nežinai, ar jį domina.
Jei domintų,
būtų pakvietęs į pasimatymą, tiesa?
Ar nebūtų?
Manau, kad būtų pakvietęs.
- Alio? - Labas, čia aš, Volteris.
Aš vis dar automobilyje prie tavo namų,
kur ką tik nuėjai.
Vis dar čia, ne kaip koks iškrypėlis.
Tik pamaniau, kad gal turėtume...
Nueiti į pasimatymą?
Taip. Būtent.
Aš irgi.
Puiku. Žinau puikų itališką restoraną.
Gal šeštadienį?
Gerai. Puiku. Arba galiu ką nors pagaminti.
- Dar geriau. - Puiku.
- Iki pasimatymo. - Gerai.
- Iki. - Iki.
Volteri.
Argi ne nuostabu?
Visada sakiau, kad šis miestas – lyg mažas miestelis,
ypač Bruklinas.
Tai ką darysi, dički?
Paskambinsi jai ar ne?
Turi jai paskambinti, dėde Patai.
Turbūt turit daug ką pasipasakoti.
Ir žiūrėk, ką tik ją pagūglinau .
Pasirodo, kad ji svarbi figūra mados pasaulyje.
Savo įmonės direktorė.
Taip, tai buvo jos tėvo įmonė.
Jie siuvo šlykščiausius megztinius per visą istoriją.
Jau nebe. Dabar jie tokio dydžio kaip „Donna Karan“,
ir, o Dieve, pažiūrėk į jos butą.
Oho! Gerai, Patrikai, numanau,
kad ji ten turi laisvą miegamąjį,
ir tai turi būti geriau
nei miegoti mano rūsyje. Nemanai?
Jei aš čia nepageidaujamas,
tik tark žodį, ir išvyksiu.
Ar tai pažadas?
Jėzau, nepatikėsit, kas skambina.
Vyras, kuris norėjo prasinešti.
- Galiu atmesti? - Ką daryti?
- Neatsiliepk. - Atsiliepk.
- Atsiliepsiu. - Ai ai ai.
Kodėl liepei atsiliepti?
Velniai rautų, bandau jo atsikratyti!
Jai patinka tas vaikis.
- Alio. - Labas.
Tik norėjau paklausti kaip laikaisi.
Jei atvirai, ne kaip.
Tikrai? Aš irgi. Dieve, kaip tavęs pasiilgau.
O Dieve...
Kaip gera tai girdėti.
Turbūt tai reiškia,
kad neieškojai kitų patirčių.
Ką?
Ne. Nelabai.
O tu?
Ne, žinoma, ne.
O. Tai nebuvai nė viename pasimatyme?
Ne. Kodėl?
- Tu buvai pasimatyme? - Na, taip. Žinoma.
Bet man visai nepatiko. Jos – tai ne tu.
Jėzau, nė iš tolo neprilygsta.
Kaip miela iš tavo pusės.
Taip. Jos buvo gana kvailos.
Tiesiog merginos iš „Bumble“.
Tikrai?
Tai... yra...
daugiau nei viena. Tai...
Ar buvai tik viename pasimatyme su kiekviena iš jų?
Ar su kai kuriomis buvo daugiau?
Ar tu pyksti?
Nes maniau, kad mes taip sutarėme.
Ne, tu tai pasiūlei.
Sakiau tau, kad manęs tai nedomina. Taigi, susitarimo nebuvo!
Bet man smalsu.
Kaip sekėsi?
Žinai, miegoti su kita?
Numanau, kad permiegojai su tomis merginomis.
Ne, ne su visomis.
Tik su viena.
Tėti, jis toks šunsnukis!
O, kas... kas nutiko?
Nieko gero?
Ne, nieko gero.
Jis šunsnukis!
O, Dieve. Baiminausi,
kad pasakys, jog vestuvės neatšaukiamos.
Puikios naujienos.
Tavo dukra sielvartauja.
O tu taip atsakai?
Taip, kaip ir sakiau tau,
man tas vaikis nepatinka,
ir nenurimsiu, kol jis nedings iš mūsų gyvenimo.
Žinai, kas galėtų padėti?
Sukalbėti už tai maldą.
Arba dar geriau,
kitą kartą, kai būsi mišiose, uždek žvakę.
Jei dėl ko ir uždegčiau žvakę bažnyčioje,
tai dėl tavo sielos.
Na, būčiau labai dėkingas ir už tai.
Taip, ne, mano tėtis puikus.
Mes labai artimi.
Bet jis išsikraustė į Kaliforniją prieš daug metų,
kai vėl susituokė, taigi...
O tavo mama?
Ne, ji neištekėjo dar kartą,
beveik su niekuo nesusitikinėjo nuo tada, kai išsiskyrė su tėčiu.
Ji turbūt mano, kad nė vienas vyras
nėra jai pakankamai geras.
Ar man.
Supratau.
Taip, na... Gerai, aš jos vienturtė,
taigi, ji gali būti perdėm globėjiška.
O tu? Turi brolių ar sesių?
Taip, turiu jaunesnę sesę,
Tobuląją Patę.
Ji ne tobula, visai ne.
Ne, mes visiškai nepanašūs.
Visą gyvenimą pešamės.
Kas paprastai man
pasibaigdavo smūgiu iš jos dešinės.
Palauk, tai jūs iš tikrųjų pešatės kumščiais?
Taip.
Vasaromis, kai būdavome su tėčiu,
turėjome šeimos tradiciją,
kai tik jis išgirsdavo mus šaukiančius vienas ant kito,
paskambindavo varpeliu, paimdavo bokso pirštines,
ir tada išspręsdavome viską
kieme.
Ir turiu pridėti, kad ne bet kuris vyras
pripažintų, jog jo sesuo jam išspardydavo subinę.
Tai tu geresnis meilužis nei kovotojas.
Toks tavo pasiteisinimas.
Na, tai nėra pasiteisinimas.
Tai... labiau...
garbės ženklelis.
- Tikrai? - Taip.
Pažiūrėsim.
Po paraliais.
Tikrai, ką?
Kas, po velnių, čia buvo?
Nežinau.
Ar esi kada jautęs kažką tokio?
Nea.
Aš irgi.
Gerai. Tik noriu pasakyti.
Aš neieškau vaikino.
O aš neieškau merginos.
Toli gražu. Turiu rūpintis savo karjera.
Gal reikėtų persikraustyti į kitą
šalies galą siekti svajonės?
Negaliu prisirišti prie papildomų...
- aistrų. - Tai mūsų požiūriai sutampa.
Iš to nieko rimto nebus.
Ne, mes tik linksminamės.
Gerai, šaunu.
Man palengvėjo...
Bet tik noriu žinoti, ar ir tu tai pajutai?
Velnias.
Žinot...
gal meilė ir nėra tokia beprotiška sąvoka.
Atrodo, kad visi apie ją gerai kalba.
Kodėl nepabandžius?
Tiesiog pabandyk.
Tiesiog pasiduok jai, pasilinksmink.
Ne, palauk. Ką čia kalbi?
Ką čia kalbi?
Sakai, kad galbūt įsimylėjai šią merginą?
Ne! Ne, ne, ne.
Nebėkim įvykiams už akių.
Aš taip nesakau.
- Labas, tėti. Tu namuose? - Taip.
Mes su tavo dėde svetainėje.
Sveiks.
Labas.
Taigi...
Vakar...
Tai buvo geriausias mano gyvenime pasimatymas,
neabejotinai.
Taip, na, megztinį apsirengei išvirkščią.
Ir ne ta puse.
Niekad anksčiau nesu to jautęs,
ir turiu pripažinti, tai neramina.
Tai man nauji vandenys.
- Papasakok mums viską. - O, kad galėčiau.
Net nežinau nuo ko pradėti.
Kaip ir sakiau anksčiau,
netikiu likimu,
meile ir panašiom nesąmonėm.
Bet šitai?
Tai buvo stipru.
Man pačiam gėda
- net apie tai kalbėti. - Taip, o Dievulėliau.
Tau turėtų būti gėda. Tik paklausyk savęs.
Žinau. Velnias.
Vyručiai, kaip kalbat.
Bari, dar ir Dievo vardą mini be reikalo.
Atsiprašau. Pamiršau, kad turime čia
šlovintoją su mumis.
Patrikai, stengsiuosi, kiek įmanydamas nesikeikti,
kol čia gyvensi.
Persižegnoju ir prisiekiu sušiktu Kris...
toferiu.
Nejuokinga. Visai nejuokinga.
Ne, nejuokinga.
Žinai, kas dar nesijuokia?
Kas?
Dievas.
Tomai, neklausyk savo nepraustaburnio, ciniško tėvo.
Nėra ko gėdytis.
Daugelis Makmalenų išgyveno
meilės kančias.
Įskaitant ir tave.
Beje, ir šitą veikėją.
Džiaugiuosi, kad tai perduodama toliau.
Dar vienas beviltiškas romantikas.
Palaukit. Čia ji.
- Alio? - Labas, kaip sekasi?
Geriau ir būti negali. Pasakojau tėčiui ir dėdei apie tave.
Eik tu sau, tiesą sakant,
kaip tik pasakojau mamai apie tave.
Ji sako, kad gali būti vyruko,
su kuriuo ji susitikinėjo, giminaitis.
- Aš su juo nesusitikinėjau. - Ar tavo tėčio vardas Baris?
Deja, taip.
Tėti. Tu susitikinėjai su jos motina.
Tikrai?
- Kuo ji vardu? - Kuo ji vardu?
Nina Martin.
Nina Martin?
Ar tu rimtai? Eina šikt.
- Ei. - Jis ateina.
- Padaryk man paslaugą. - Taip.
Perduok jai „labas“.
- Jis sako „labas“. - Jis sako „labas“.
Labas, Bari.
Ji šiuo metu raudonuoja,
- man tai patinka. - O man ne. Liaukis!
Bet tikiuosi, kad tai nepakeis to,
ką apie mane galvoji.
O, ne, tikrai ne. Manau, tai juokinga.
Taip, aš irgi. Gerai, šaunu.
Tai pasimatom šeštadienio vakarą?
Taip, būtinai.
- Tuomet iki pasimatymo. - Puiku.
Pasimatysime ir tada, taip.
Gerai, iki.
Argi tai ne nuostabu?
Kokia gali būti tikimybė?
Tai ką jūs... Kas jūs?
Buvome draugai vidurinėje.
- Gerai. Šaunu. - O tada...
- O tada vėl koledže. - Tikrai?
- Tu su juo susitikinėjai? - Ne.
Kiek laiko?
Aš su juo nesusitikinėjau.
Taip, porą kartų, tiesą sakant. Kai mums buvo kokių dvidešimt.
Porą kartų?
Gerai, ką tu veikei?
Devyniasdešimtais vien tratinaisi?
Kuo mane laikai?
O tada, taip, turbūt
po to, kai ji išsiskyrė...
- Ir kai jūsų mama... - Tėti, ne!
Tai jūs sekso draugeliai?
O Dieve, mes buvome draugai.
- Buvote draugai? - Buvome draugai.
Iš tų draugų, kurie leidžia laiką be drabužių...
Tai kodėl taip sakai?
Mes buvome draugai, aišku?
- Tuo ir užbaikime. - Gerai.
Einu.
- Mama! - Aš einu.
Noriu sužinoti apie tavo seksimatymus.
Ar turiu nerimauti, kad jūsų santykiai
- bus keisti? - Ne, visiškai ne.
- Tai buvo seniai, aišku? - Gerai.
- Nėra ko nerimauti.
Gerai, nes man ta mergina labai patinka.
Taigi, gražiai elkis.
Gerai?
Kuo tu mane laikai? Nagi.
Ar gali patikėti? Nina Martin!
Fantastiškos naujienos.
Žinau, ką galvoji.
Esi nesveikas ir pamišęs žmogus.
Girdėjai, ką jis sakė.
Jam labai patinka ta mergina.
Nesuteršk jam to.
Nesuteršti?
Gerai, kiek dar čia būsi?
DUKAKIŲ SANTECHNIKA
O, štai ir jis. Kaip laikaisi, Samai?
Sveiki, pone Makmalenai.
Klausykit, turiu atsiprašyti.
Nepavyko užsukti praeitą savaitę.
Mano sesuo vaiko mane
- kaip pamišusi. - Gal juokauji?
Darai man didžiulę paslaugą.
Nagi, užeik.
- Viršuje? - Taip.
Čionai, žmogau.
- Ar ten kas yra? - Neužrakinta.
Nenoriu trukdyti, bet pagaliau radau santechniką.
Jis sutaisys kriauklę.
Jau baigei?
Dabar taip.
Samai, Patė. Pate, Samas.
Šūktelk, jei ko prireiks.
Ačiū. Pone Makmalenai.
Atsiprašau. Tuoj išeisiu.
Nežinau, ar girdėjai, ką sakė tėtis.
Mano vardas Samas.
Samas Dukakis.
Jėzau, Pate, ir vėl daužai man širdį.
Nepameni manęs?
Gyvenau netoliese.
Žaisdavome kaimynystėje,
kai jūs su broliu atvažiuodavote vasarai.
Tiesa. Labas.
Kiek laiko praėjo? Turbūt visai nupušau.
Tikriausiai.
Mes kartą laižėmės, tiesa?
Ponios Varen kieme?
Žaidėme „Butelį“.
Tą vasarą prieš pradedant vidurinę?
Vasarą prieš vidurinę. Taip.
Mano vasaros akcentas.
Bet tai labiau buvo bučinys
nei tikras laižymasis.
Labiau bučkis.
Pamenu, nesijautei gerai?
Tau gurgė pilvas ar panašiai?
Nuostabūs prisiminimai.
Dabar pamenu.
Leisiu tau dirbti.
Čia ta kriauklė, bet... tu jau tai žinojai.
Gerai.
Tėti?
Turime problemą. Žinai, kas ten viršuje?
Taip. Aš jam paskambinau, pameni?
Ten Samas Dukakis iš kito gatvės galo.
Mes žaisdavome, kai buvome vaikai?
Žinojai?
Nori pasakyti, čia tas labai gražus,
labai mielas, charizmatiškas vaikinas,
kuris gyveno šiame kvartale su trimis pamišusiomis seserimis?
Taip, kažką atsimenu.
Negaliu patikėti, kad tai jis.
Tu nesupranti. Jis man labai patiko.
Kiekvieną vasarą, kai atvažiuodavome pas tave,
leisdavome laiką su juo
ir visais jo draugais, ir...
visi mane ignoruodavo, nes buvau tokia keistuolė.
Išskyrus jį.
Tai kokia bėda?
Jis yra pirmas vaikinas, kurį pabučiavau.
Vis dar nematau problemos.
- Aš jį apvėmiau. - Tai problema.
Tai kas jam negerai? Prastai bučiuojasi? Blogas kvapas?
Ne, mes žaidėme „Butelį“,
ir kažkas atsinešė alaus,
aš niekada nebuvau žaidusi „Butelio“,
nebuvau ragavusi alaus.
Žiūrint iš perspektyvos,
reikėjo gerti alų po bučinio.
Taip, o man reikėjo
labiau rūpintis tuo, ką veikdavote,
kol būdavote čia.
Tai ką darysi?
Gal grįžk į viršų
ir pasikalbėkit?
Kam?
Nes ką tik sakei, kad jis tau patiko,
o tu dabar vieniša.
Tai buvo prieš 15 metų.
Ir aš ne vieniša. Mes darom pertrauką.
Kaip manai, ką dabar
daro Terensas Džozefas?
Manai, sielvartauja dėl tavęs?
O gal jis „kurpia“
naują patirtį?
Turėčiau grįžti į viršų.
Pate, prieš tau išeinant.
Gal pasiimk puodelį kavos.
Neatrodys taip akivaizdu.
Gera mintis.
Oho, gerai.
Šį kartą tavo tėtis visiškai teisus.
Terensas Džozefas dabar turbūt kažkur
turi... kitą patirtį.
Tad žinai ką?
Velniop jį.
- Labas. - Labas.
Tėtis padarė kavos.
Gal ir tu norėtum?
Taip, ačiū! Tiesą sakant...
- Pačiu metu. Jau baigiau. - Puiku.
Nori išbandyti pati?
Žinoma. Štai.
Štai.
- Ačiū. - Nėr už ką.
- Taip. - Žinoma.
Kaip naujas.
Tai žinau, kad vėloka,
bet norėjau atsiprašyti
už tą vakarą, kai apsivėmiau.
Nesuk dėl to galvos.
Taip, tai tapo puikia pirmojo bučinio istorija.
Ir niekaip nebūčiau tavęs pamiršęs.
Tikrai? Ir tau tai buvo pirmasis bučinys?
Nes man irgi buvo pirmasis.
Taip, tik tai nebuvo tikras bučinys, tiesa?
Ne! Tikriausiai ne.
Baigėsi dar neprasidėjęs.
Klausyk, matau,
kad tai tau neduoda ramybės,
tad jei nori, gali man už tai atsilyginti...
Leisk tave kur nors pakviesti.
Į pasimatymą?
Taip. Į pasimatymą.
Ar tai... beprotiška mintis?
Esi nusistačiusi prieš santechnikus?
Ne, tiesiog...
Tai sudėtinga, nes...
Žinai ką? Mielai.
Mielai nueičiau su tavimi į pasimatymą.
Gerai.
Puiku.
- Tai pasimatymas. - Tai pasimatymas.
Šaunu.
Pate! Samai!
Jau baigėte, ką?
Ateinu, tėti!
Aš... eisiu.
Taip. Pasima...
„Ovelia“. Šeštadienį aštuntą.
- Gerai? - Taip.
Na štai.
- Pasimatysim tada. - Taip.
- Iki. - Iki.
Papasakok daugiau apie jus su Lesle.
Na, mes pradėjom draugauti iškart po to, kai mes su tavim išsiskyrėm,
ir išvykom į Kaliforniją.
Taip. Visa tai žinau.
Tu nenorėjai dirbti mano tėvui.
Nekentei megztinių.
Pabėgai į Kaliforniją. Tą suprantu. Ne.
Papasakok, kada, tavo manymu, ji nustojo tave mylėti.
Lendam gilyn.
Maniau, kad susitinkam pleptelėti
ir suvalgyti keksiukų.
Daug laiko praleidai su dr. Salu, ką?
Ne, aš... Jei atvirai...
Prieš penkiolika metų.
Ji norėjo likti Kalifornijoje.
Persikraustėme atgal į rytus, nes maniau, kad vaikai
turėtų būti šalia šeimos.
Bet kaip jautiesi dabar,
kai tas tavo gyvenimo lapas jau užverstas?
Vaikai išsikraustė iš namų, tu vienišas
pirmą kartą per beveik 30 metų.
Kai kurie žmonės jaustųsi išsilaisvinę.
Aš tikrai taip jaučiausi.
Išsilaisvinęs? Ne.
Man baisu, jaučiuosi vienišas...
Jaučiuosi sumišęs.
Bet labiausiai...
man liūdna.
Skambu kaip visiškas ištižėlis.
Eina šikt.
Teta Mole, šita dar blogesnė.
O Dieve! Tu tokia priekabi.
Kaip džiaugiuosi, kad eini į šį pasimatymą.
Nežinau, ar sugebėsiu.
Sugebėsi. Atrodysi nuostabiai,
bet turi atsikratyti tų mokasinų.
Ne, tai ne dėl suknelės, kad ir kiek nedaug jos bebūtų.
Visas šis reikalas.
Koks reikalas?
Eini vakarienės.
Viskas.
Jei daugiau nieko nenori,
iškart grįžk namo.
Bet negali nepasirodyti.
Ypač, jei jis malonus vaikinas.
Jis labai malonus.
Gerai! Mums patinka malonūs!
Bet ne per daug malonūs.
Supranti? Kaip Terensas Džozefas?
Nenori pernelyg malonaus.
Ką turi omeny?
Turiu omeny, kad vos į jį pažiūrėjus
matosi, kad jis Šeldonas.
Nelabai suprantu.
„Padaryk man tai, Šeldonai.
Tu žvėris, Šeldonai. Pajodink mane, didysis Šeldonai.“
Tiesa ar netiesa?
Neįsivaizduoju, apie ką kalbi.
Tikrai?
„Kai Haris sutiko Selę“?
Ne?
O Dieve. Jaučiuosi tokia sena.
Gerai, paklausiu kitaip...
Seksas su Terensu Džozefu.
Siaubingas, tiesa?
Ne.
Ne?
Gerai. Papasakosiu dar kai ką,
ko nežinai,
be klasikinės scenos iš klasikinio filmo.
Mano buto sienos labai plonos.
Tą savaitgalį, kai buvote pas mane?
Gavau vertingos informacijos,
kuri paneigia tavo teiginį.
Ką tai reiškia? Klauseisi mūsų?
Ne. Bet bandžiau...
Ir nieko neišgirdau.
Nepagalvojai, kad gal bandėme būti tylūs,
- kad tavęs neprižadintume? - Taip nebūna.
Ne. Netikiu. Be šansų.
Geras seksas yra garsus seksas.
Bent jau būčiau girdėjusi, kaip tramdot
savo aistros garsus.
Negirdėjau nieko.
Dėl to dar labiau džiaugiuosi,
kad eini į šį pasimatymą,
ir žinau, kad turi pašėlti.
- Ką? Ne! - Privalai tai padaryti.
Ne! Prieš mėnesį buvau susižadėjusi.
Kaip aš galiu tiesiog šokti į lovą su kitu?
Terenso Džozefo tai nesustabdė, tiesa?
- Sveikas, drauguži. - Labas.
Turiu alaus ir klausimą.
- Turi minutėlę? - Taip. Tau – žinoma.
Nuostabu.
Tai klausyk, tik norėjau...
žinai, paklausti
kaip sekasi
su ta tavo nauja mergina.
O, taip.
Karen? Taip.
Viskas klostosi gana gerai. Šįvakar eisim į didelį pasimatymą.
- Ji vedasi mane šokti. - Šokti?
- Tu šoki? - Taip. Aš šoku.
Taip. Ji lanko pramoginių šokių pamokas
bažnyčioje su senais žmonėmis.
Šį vakarą ten kalėdinis vakarėlis...
Taip, na, žinai, kad Makmalenai
negarsėja savo šokių įgūdžiais.
Jei ta mergina tau tikrai patinka,
gal verta pakeisti planą.
- Supranti, drauguži? - Nesijaudink, tėti.
Moku judėti.
Taigi...
Ar tikrai apie tai norėjai pasikalbėti?
Paklausti kaip sekasi man ir Karen?
Kaip ir.
Turiu omeny, štai ką galvoju.
Svarstau, gal...
netyčia turi
Karen mamos telefono numerį. Gal.
Aha...
Ne.
Neturiu jos mamos telefono numerio.
Ir net jei turėčiau, tau jo neduočiau.
Nesuprantu tokio neigiamo požiūrio.
Ji sena draugė. Negaliu pasisveikinti?
Negaliu vėl užmegzti ryšio?
Tėti, iškart pasakau,
nebandyk artintis prie jos motinos.
Nebandyk vėl pradėti šito šūdo.
Tai ką man daryti,
jei ji su manimi susisieks,
nes yra tokia tikimybė? Nežinau.
- Ignoruok ją. - Ignoruoti ją?
Nori, kad būčiau su ja nemandagus?
Taip, gal būsi kiek nemandagus su ja,
bet parodysi didelę pagarbą man.
Taigi, prašau, tėti.
Pasirink teisingai.
Jėzau.
Jei ji su manim susisieks,
turėsiu perskambinti. Tik tarp kitko.
Žinai, apie ką Molė nori su mumis pasikalbėti šiandien?
Visada smagu ją matyti,
nemanai?
Ir jei nepastebėjai,
gaminu obuolių pyragą, žmogau.
Pagal ypatingą mamos receptą.
Ir paprašiau Tomio, kad parneštų
butelį tavo mėgstamiausio vyno.
Žinai, labai nemandagu
sėdėti įbedus akis į telefoną
ir apsimesti, kad manęs negirdi.
O, atsiprašau.
Bet ar tikrai mūsų patirtis kartu...
Tie 22 metai, kai dalinomės kambarį,
daugiau nei 50 metų, kai esame broliai,
o dabar, ir mėnuo, kai gyveni čia su manimi,
verčia tave manyti, kad mane kaso...
ar mandagiai su tavim elgiuosi?
Gerai.
Na, tuomet gal padengsiu stalą dviems,
o galėsi pats apsitarnauti.
Gerai. Daryk, kaip nori,
nes aš vis tiek turiu eiti.
Nepatikėsi, kas ką tik parašė.
Nina Martin.
Sako, kad tučtuojau turiu nuvykti pas ją,
nedelsiant.
Bari, prašau!
Aš taip stengiausi.
Paskambink jai ir pasakyk, kad susitiksit rytoj.
Tebūna tai dovana man.
Dovana tau?
Leidžiu tau gyventi rūsyje,
o dabar duosiu tau dar vieną dovaną?
Beje, labai ačiū už vyną.
Taip, mano mėgstamiausias.
Juk būtų nemandagu eiti ten tuščiom.
O, nemandagiai pasielgtum su ja!
Taip. Nemandagiai.
Padaryk man paslaugą.
Nelauk manęs, nes niekada negali žinoti.
Galbūt šiąnakt negrįšiu!
Žinai, negalima taip elgtis su žmonėmis!
Ypač su šeimos nariais!
Gal nebūsiu čia, kai grįši, Romeo!
Ateinu.
Gerai.
- Labas. - Oho.
Tik noriu pasakyt, kad laikas buvo dosnus.
Nes tu vis dar atrodai sušiktai įspūdingai.
Kokie žodeliai, Bari.
Bet ačiū.
Ar tai...
Labai gražu.
Nebūčiau atėjęs tuščiomis.
Gerai, paskui mane. Uždaryk duris.
Tikriausiai žinai,
kodėl norėjau su tavimi pasimatyti.
Taip, žinau.
Ir tik norėjau pasakyti,
kad aš vienišas ir mane labai domina.
Oho. Gerai. Tai tu... Visiškai nepasikeitei.
- Gerai, ne. - Kodėl turėčiau?
Ne, aš...
Tiesą sakant, noriu aptarti situaciją,
kurioje atsidūrėme.
Toks jausmas, kad... Ką tu...
- Kaip laikaisi? - Labai gerai. O tu?
- Ką darai? - Bandau įsipatoginti.
- Bari... - Kaip senais laikais.
Taip. Gali atsisėsti ten?
- Tiesiog atsisėk ten. - Gerai.
Būsiu čia, jei tau manęs prireiktų.
Iš pradžių noriu pasakyti,
kad nepritariu šiam romanui,
ir tikiuosi, kad tu taip pat.
Klausyk, nemanau, kad svarbu, ką mes galvojame,
nes jiems vienodai rodo. Supranti?
Jie jau suaugę ir darys, ką nori.
Ir manau, kad kuo daugiau priešinsiesi,
tuo daugiau žibalo pripilsi į ugnį.
Visiškai taip nemanau.
Ne. Karen labai svarbi mano nuomonė.
Nežinau.
Tomis sako, kad jie pamišę vienas dėl kito,
ir aš manau,
kad turėtume dėl to džiaugtis.
Tai tu tam pritari?
Ne mano darbas pritarti ar nepritarti.
Kai kalbame apie mano vaikus ir jų santykius,
išskyrus mano dukrą, žinoma,
aš nekišu į tai nosies.
Nekiši į tai nosies. Ne.
Tai priešinga mano auklėjimo filosofijai.
Aš kišuosi, kad užtikrinčiau,
jog gaunu, ko noriu.
Bet nesuprantu.
Kodėl tu taip prieš?
Nebent, žinoma, manai, kad gali būti keista,
turint omeny mūsų praeitį?
Taip. Tai ir yra esmė.
Neduok Dieve. Nagi, Bari, jei...
Jei tai taps rimta,
matysimės nuolat.
Taip, galvojau apie tai
ir turiu pripažinti, tai mane džiugina.
Bet kalbant apie vaikus,
gal mes užbėgome įvykiams už akių,
nes jie buvo tik poroje pasimatymų, tiesa?
Mačiau, kaip ji apie jį kalba.
Nieko gero, Bari.
Na, aš nesakysiu Tomiui,
su kuo susitikinėti,
kaip ir nesakysiu tau, apie ką mąsčiau,
kai įžengiau pro tas duris.
Žinau, apie ką tu mąstei.
Ir tai glosto tau savimeilę.
- Tikrai? - Ir jei nori,
gal galėčiau vėl prisėsti ant sofos
ir pakuždėti tau tai į ausį?
O, nori čia grįžti?
Manau, kad tai būtų gera mintis.
Manau, kad turėtum likti ten.
Sveiki?
Atsiprašau, kad vėluoju.
- Labas, nieko tokio. - Labas.
O aš atsiprašysiu už Barį,
nes žinau, kad jis to nepadarytų.
Jis turėjo kitų planų.
O. Tai būsim tik mudu?
Taip, nebent kuris iš vaikų grįš anksčiau.
Na, negaliu ilgai pasilikti,
bet planuoju grįžti pamatyti Patę,
tikiuosi iš jos detalios ataskaitos.
Taip, na...
Manęs tuo metu greičiausiai jau nebus.
Ką, turi karštą pasimatymą?
Aš išsikraustau.
Nebegaliu ilgiau būti
po vienu stogu su Bariu.
O Dievuliau.
Ir kaip tik dėl to
norėjau su tavimi pasikalbėti.
Aš...
svarstau apsistoti mūsų sename name,
jei tu nieko prieš.
Žinau, kad šiuo metu neturi nuomininko, tiesa?
Na, ketinau pakalbėti su tavimi ir Bariu
apie tai šiandien,
nes manau, kad noriu parduoti tą namą.
Parduoti namą?
Kodėl...
Kodėl nori parduoti tą namą?
Na, aš ten nebegyvenu.
Žinai, jau 20 metų ten negyvenu.
Bet... Tai mūsų šeimos namai.
Ten visi mūsų šeimos prisiminimai.
Jei parduosi namą, jų neliks.
Žinau, bet jei atvirai, man...
Džeko neištikimybė,
jo kova su vėžiu, tai...
Tai nekokie prisiminimai.
Tai Baris apie tai nežino?
Ne. Ketinau pasakyti jums abiems.
Jam bus vienodai.
Tas žmogus neturi širdies.
Kodėl man nenupirkus namo?
Kodėl tau nenupirkus namo?
Taip! Teisingai. Problema išspręsta.
Minutėlę.
Ar tai reiškia, kad viskas tikrai baigta su Lesle?
Jokios tikimybės susitaikyti?
Ne. Viskas baigta. Ir tai į gera.
Jei atvirai, turėjau tai numatyti anksčiau.
Tiesa metų metus badė akis.
„Aš tavęs nebemyliu.“
Didžiosiomis raidėmis.
Atsiprašau.
Labas.
- Labas! - Labas!
Štai ir ji.
- Kaip laikaisi? - Gerai.
Ar čia tinka?
Taip. Tobula.
Gerai, paimsiu tavo paltą.
- Ačiū. - Taip.
Oho...
Turiu pasakyti, kad atrodai įspūdingai
su ta suknele.
Teta man ją paskolino.
Aš manau, kad jos kiek per daug,
bet ji liepė vilkėti ją šį vakarą.
O, ne. Ji... Ji tikrai neprašovė.
Taip.
Tai kaip laikaisi?
Puikiai. Tikrai.
Turiu omeny, aš...
Pasimatyme su tavimi.
Ar gali būti geriau? Žinai?
- O tu? - Gerai.
Bet...
Prieš einant toliau,
turiu tau kai ką pasakyti.
Gal pamanysi, kad esu baisus žmogus,
bet manau, kad geriau būti atvirai.
Žinai? Po tiek metų katalikų mokykloje.
O, taip. Suprantu.
Pats praleidau dvylika metų katalikų mokykloje.
Suprantu tą skausmą.
Gerai.
Tai tiesiog pasakysiu.
Gal galiu pradžiai pasiūlyti gėrimų?
Man taurę „Cabernet“.
Ir man.
- Ačiū. - Dėkui.
Atleisk, ką sakei?
Po šio vakaro nebegalėsime matytis.
Oho, taip greitai susimoviau?
Kodėl ne?
Aš kaip ir susižadėjusi.
Na, buvau susižadėjusi,
o tada mano sužadėtinis užsimanė pertraukos.
Na, bandomojo išsiskyrimo kokiam mėnesiui.
Ir tas mėnesis baigiasi...
- rytoj. - Palauk.
Rytoj grįžti pas savo buvusį sužadėtinį?
Taip. Toks planas.
Pate, ką?
Kodėl tuomet susitikai su manimi?
Tai ilga ir sudėtinga istorija.
Iš esmės, jis norėjo permiegoti
su kitomis ir tą padarė.
Ir po to, kai tai pabandė,
jis suprato, kaip mane myli.
Po to kai tai pabandė.
Oho.
Matai, nežinau, ar tu tai suvoki,
bet tavo buvęs... jis niekšas.
Taip.
Pamaniau tą patį, kai jis pasiūlė šį planą.
- O. Pačiu laiku. - Ačiū.
Gerai. Minutėlę.
Taip lengvai neišsisuksi.
Turi atsakyti į klausimą.
Kodėl esi pasimatyme su manimi ir vilki tą suknelę,
jei rytoj grįžti pas savo buvusį?
Na...
mes buvome sutarę, kad abu
turėtume turėti po nuotykį.
O... Ir tai esu aš?
Bijau, kad taip.
Nepadėsi man, tiesa?
Klausyk, atsiprašau.
Negaliu tiesiog... Negaliu sutikti su tokiu planu,
nes jei vaikai išsiskirtų...
Yra didelė tikimybė,
kad daugiau tavęs nebepamatyčiau...
Man tokia mintis tiesiog nepatinka.
Taip, mintis tokia ir yra, Einšteinai.
Mes čia tą ir darome.
Gerai. Na, jei nieko ir neišėjo,
šis susitikimas po tiek laiko buvo puikus.
Taip.
- Taip, tikrai. - Taip.
- Man patiko. - Smagu tave matyti.
- Ir man tave. - Taip.
O, nagi.
Moku skaityti tavo mintis, Bari.
Kartoju, moku... Taip ir ne... Ne.
Atsakymas yra ne.
Žinai, atrodo, kad pamiršti faktą,
kad ir aš visada mokėjau skaityti tavo mintis.
Ir dabar,
šią akimirką, tiksliai žinau, ką galvoji.
O Dieve.
- Gerai, velniop. - Velniop.
Ajajai.
Gerai.
Žinai ką? Tai beprotybė.
Mūsų vaikai...
Žinau. Tu teisi.
- Turiu klausimą. - Taip?
Ar miegamasis viršuje?
Taip, miegamasis viršuje.
Taip, nes man kilo tokia romantiška mintis
paimti tave ant rankų
ir užnešti tave ten kaip anksčiau.
Bet mano nugara nesveika.
Žaisdamas krepšinį pakreipiau diską ir bijau...
Gerai. Taip. Man su klubu negerai, taigi...
Gerai, tuomet mes lygūs.
- Visiškai. Mes lygūs. - Tai ką manai?
Manau, kad turėtum eit į viršų,
kol nepersigalvojau.
- Pirmyn. - Būsiu už tavęs.
Rimtai, žmogau, apsiverksiu.
Tiek tetrūksta.
Apsiverksi? Kodėl?
- Tai buvo gražu. - Žinau.
Bet vaikinai neturėtų būti tokie mieli ir juokingi,
ir tokie žavūs kaip tu. Jie tikrai neturėtų
taip gerai šokti.
O tu?
Niekad nesutikau kitos tokios mielos ir tvirtos,
žavios ir nešvankios,
tokios, su kuria noriu praleisti kiekvieną sekundę.
Palauk, kas per velniava? Maniau, aptarėm tai.
Jokių sentimentalių santykių šūdo.
Atsiprašau.
Negaliu liautis. Verti mane sakyti
viską, ko, maniau, niekada nesakysiu.
Žinau. Siaubinga.
Palauk, ką?
Neversk manęs to pasakyti.
Nes aš taip tave myliu, kad pasakysiu.
Ar tu ką tik pasakei, kad mane myli?
- Nori, kad pakartočiau? - Ne.
Bet norėčiau pasinaudoti šia proga ir pasakyti tau...
Kad ir aš tave myliu.
Tikrai? Nes aš einu dėl tavęs iš proto.
Norėjau pasakyti tau tai nuo to vakaro, kai susipažinom.
Žinau. Ir aš tai pajutau.
Žinai, kas blogiausia?
- Kas? - Aš iš tikrųjų jaučiu drugelius.
Ne. Mums galas!
Tikiuosi, kad tau patiks. Atsiprašau, daugiau nieko neturiu.
- Ačiū. - Na štai.
Ačiū.
Už...
Už patirtį.
- Į sveikatą. - Į sveikatą.
Tai tu tikrai nieko prieš?
Nemanai, kad tavimi naudojuosi?
Aš nieko prieš.
Ir taip, manau, kad naudojiesi manimi, nes taip ir yra.
Bet dėl tavęs?
Aš pasiryžęs pasiaukoti.
- Ką? - Oho. Gerai, palauk.
O tu tuo tikra? Tikrai nesi prieš?
- Atrodai kiek... - Nervinga.
Taip. Ir susinepatoginusi.
Man šiek tiek trūksta praktikos.
Ir bijau.
Neapvemsi manęs dar kartą, ką?
- Gal atnešti kibirą? - Labai juokinga.
Ne. Aš tiesiog...
nepratusi prie to.
Bet reikalas tas, žinai,
mano teta Molė per Padėkos dieną
pasakė Terensui Džozefui,
kad reikia, žinai...
pasidulkinti su kitomis merginomis, ir sako:
„Taip, manau, kad tai gera mintis.“
O aš sakau: „Ne.“ Bet štai kur esu, ir tai...
atrodo gera mintis.
- Bet jausmas keistas. - Pate...
- Taigi, aš ne... - Pate...
- Pate! - Taip...
Neprivalome daryti nieko, ko tu nenori. Gerai?
Paklausyk.
Tu man patinki nuo septintos klasės.
Taigi, galime tiesiog sėdėti čia, kalbėti ir būti.
Aš laimingas vien dėl to, kad tu čia.
Tai labai miela.
Bet ne, mes tai darysime. Nusirenk marškinius.
- Marškinius? - Taip.
Taip.
Tai padėjo.
Nešuosi tave į miegamąjį.
Galiu paklausti, ar gerai pažinojai Džeką?
Žinai, kai visi dirbome kartu?
Nelabai, jis buvo futbolo treneris.
Aš buvau teniso treneris.
- Tiesa. - Nedaug sąlyčio taškų.
Ne.
Ir šiek tiek kritikos, jei gerai pamenu.
Ir jei atvirai,
nemanau, kad jis laikė mane labai šauniu.
Tai daug pasako apie jo žinias.
- Jokių. - Jokių.
Matai? Jo kriterijus visada buvo šūdinas.
Matai, kai jis turėjo tą romaną,
aš, žinoma, supykau ant jo.
Bet metams bėgant, supykau ant savęs.
Galvojau: „Kodėl aš jam tiesiog atleidau ir leidau pasilikti?“
Na, mes katalikų vaikai,
mus mokė, kad skyrybos yra nuodėmė.
Tai taisyklei nėra išimties.
Skyrybos yra gerai, jei vyras tau neištikimas.
Žiūrėdama iš perspektyvos
manau, kad tada reikėjo atsižadėti bažnyčios.
Tuomet be jokių problemų...
būčiau išspyrusi jo neištikimą subinę pro duris.
Suprantu.
Ačiū.
Galiu prisipažinti?
- O vargeli. Prasideda. - Ne.
Tais laikais maniau,
prieš jums su Džeku pradedant draugauti,
kai pradėjai lankyti mokyklą,
maniau, kad tarp mūsų kažkas buvo.
Tikrai, ką?
Taip.
Ir aš taip maniau.
- Ir tu praleidai šansą. - Praleidau?
- Taip. - Aš praleidau? Kaip?
Maniau, kad šiek tiek flirtavome.
O tada, pameni tą dieną?
Pabaigiau futbolo treniruotę,
ėjau į traukinių stotį,
tu sustojai mane pavėžėti
- ir nuvežei namo. - Taip.
Kaip bet kurią kitą dieną.
Pamenu, sėdėjome mano automobilyje
ir kalbėjome beveik valandą.
Kaip aš tai sugadinau?
Siunčiau tau signalus,
flirtavau ir rodžiau žalias švieseles,
dariau viską, ką mokėjau...
O tu... Nieko.
Nebandei manęs pabučiuoti ar panašiai.
Patikėk, norėjau.
Bet nepadarei to.
Taip.
Nežinojau, kaip žengti pirmą žingsnį.
Tuo metu nebuvau labai apsukrus.
Supratau.
O dabar?
Kas dabar? Ar aš apsukresnis?
Ar noriu tave pabučiuoti?
Žinom, kad tu ne apsukresnis.
Taigi...
Mergina žodžių į vatą nevynioja...
Palengvinsiu tau darbą.
O kaip šis vaizdas?
Dar ir dėl to džiaugiuosi, kad gyvename
šioje upės pusėje.
Oho, tikrai per daug didžiuojiesi savo Bruklino šaknimis.
Ne. Neįmanoma didžiuotis per daug.
Žinai, ką mes su draugais sakydavome,
- kai buvome maži? - Ne. Ką?
Kas rytą pabudę padėkojame
Dievui, kad mes iš Bruklino.
Žinai, už ką
padėkojau Dievui šį rytą?
Ne, mes apie tai kalbėjome.
- Na... - Ketini pasakyti
kažką sentimentalaus, tiesa?
Maniau, kad susitarėm!
Padėkojau Dievui, kad sutikau tave.
Tomi, taip... taip nesąžininga!
Mes buvome tos pačios nuomonės!
Bet jeigu nesilaikai taisyklių,
- tuomet ir aš galiu. - Pirmyn, mergyt.
Gerai, pameni, sakiau,
kad nenoriu vaikino,
o dabar tu
atvėrei kelią su tomis kalbomis apie meilę?
Na, aš pakelsiu tai į kitą lygį.
- Tikrai? - Padarysiu kai ką
beprotiško.
Gali su tuo susitvarkyti?
Jei kartu su tavimi,
galiu būti toks loco , kiek tik reikia.
Ar tai pakankamai beprotiška?
Sakiau: pirmyn!
Tomai Taneli Makena Makmalenai.
Anksčiau net nenorėjau vaikino,
jau nekalbu apie vyrą.
Bet niekada niekam nejaučiau kažko panašaus.
Taigi, taip. Velniop. Nori su manimi susituokti?
Žinoma.
Gal pabandyk ant mažylio?
Taip.
Atrodau kaip anų laikų mafiozas.
Jaučiuosi kaip sušiktas Henris Hilas!
Karen, kodėl taip pasielgei?
Karen, tai buvo mūsų paskutiniai pinigai.
- Kodėl taip pasielgei? - Atsiprašau, Henri!
Vis tiek būtų jį suradę, Henri!
Karen!
Atsiprašau!
- Tu juokinga. - Kuria prasme?
Juokinga kaip klounas?
Dabar pakliuvome į bėdą, ką?
Manau, kad taip, senas drauguži.
Klausyk, nuo tada, kai mečiau rūkyti,
truputis ledų po sekso...
Tobula.
O, iš manęs skundų negausi.
Vėliau surūkysiu cigarą,
ir tai bus viena geriausių naktų,
kokią turėjau per daugelį metų.
Tave paprasta patenkinti, Bari.
- Ne taip, kaip tave, tiesa? - Ką?
Aš...
Neužtrukau taip ilgai.
Kalbu ne apie tai.
Štai ko nesuprantu.
Kaip gali būti, kad tokia išvaizdi,
sėkminga pupytė kaip tu
gyvena viena šiame dideliame, gražiame name?
Galbūt tai mano pasirinkimas.
Tikrai?
Taip. Aš labai patenkinta savo gyvenimu.
Tikrai.
Aš tiesiog, žinai...
nesusitvarkiau kai kurių tos kitos gyvenimo pusės šūdų.
Kokie tai šūdai?
Santykiai, santuoka... tokie dalykėliai.
Varge. Na, ir aš tikrai nesu
tų sričių ekspertas.
O kaip tavo dukra?
Akivaizdu, kad puikiai padirbėjai.
- Taip. - Ji turi būti
ypatingai įžvalgi, jei suprato,
koks laimikis yra mano sūnus.
Taip, na.
Tai padariau teisingai.
Labai ja didžiuojuosi.
Todėl...
Kad ir kaip tai
buvo smagu...
- Tai buvo fantastiška. - Fantastiška.
Nežinau.
Nemanau, kad esu jų santykių gerbėja.
Klausyk, nemanau, kad yra dėl ko nerimauti.
Tai buvo tik pora pasimatymų.
Kas blogiausio gali nutikti?
O Dieve.
O Dieve. Čia Karen.
Nenori tiesiog pasibelsti?
Ne. Tai varo ją iš proto.
- Labas, mama. - Labas.
Negali paskambinti į duris kaip normalus žmogus?
Na, jei paskambinčiau tokiu metu,
tikriausiai neatsakytum, tiesa?
Bet jei švilpteliu, žinai, kad tai aš.
Gerai, dabar jau žinau, kad tai tu.
Ko nori, mieloji?
Turime naujienų.
- Kokių naujienų? - Gana svarbių naujienų.
Tokių, kad turėčiau nulipti į apačią ir atidaryti duris?
Ar gali pasakyti man iš čia?
Nežinau. Priklauso, ar manai,
kad sužadėtuvės yra svarbios naujienos.
Ką tu padarei?
Karen! Kodėl taip pasielgei?
- Atsiprašau. - Kodėl taip pasielgei?
- Karen... - Pameni tą sceną iš „Gerų vyrukų“?
- Kodėl jūs susižadėjot? - Nes mes įsimylėjom.
„Įsimylėjimas“ nėra priežastis susižadėti.
Ką, velniai rautų, pasakei?
Būk labai tyliai.
Mama, kas vyksta?
- Tai katė. Ką... - Palauk.
Kas ten vyksta? Mama, ar tu su kažkuo?
- Ne. - Taip.
O Dieve, tu ne viena. Kas jis?
Mieloji, nebekeisk temos.
- Noriu su tavimi pasikalbėti. - Taip, ponia.
Turi raktą?
Taip.
Tai ko tada švilpei? Eikš vidun.
- Iki. - Iki.
Tu girta. Eik į vidų.
Einu!
O Dieve. Kokia tragedija.
Ką darysime?
Nematau problemos.
Jie susižadėjo!
Klausyk, jei negali
pakalbėti su jais dabar,
aš galiu nulipti ir pakalbėti.
Galų gale, jis juk mano sūnus, tiesa?
Ne, lik čia ir užčiaupk burną.
Gerai, tik pasitikslinu,
nori, kad likčiau čia, kol jie neišeis?
O Dieve. Gana juokelių.
Rimtai!
Ar buvo gerai?
Tikrai?
Taip.
Turiu pripažinti.
Neįsivaizdavau, kad taip gali būti.
Taip. Tai buvo
aukščiau visko, tiesa?
Tikriausiai gausiu pastabų iš kaimynų
- kitapus gatvės. - Kodėl?
- Garsiai reiškiausi? - Ne, liaukis...
Garsiai reiškiausi!
Net nesusipratau!
Nėra ko gėdytis.
Klausyk, tiesiog...
Tiesiog nenustebk, jei į tave keistai žiūrės
Fletbušo prospekte rytoj.
Tik tiek.
Žinai... Aš...
Nesu dariusi nieko panašaus.
Tai buvo nuostabu.
Taip. Aš...
Aš tik nežinau, koks protokolas,
galvoju, kad tikriausiai turėčiau eiti.
Ką? Ne.
Pate, tau... Tau nereikia eiti.
Tikrai manau, kad turėčiau.
Žinai, dabar daug visko jaučiu.
Pirminis sumišimas,
nebloga dozė katalikiškos kaltės.
Turėčiau visa tai apgalvoti.
Gerai. Na...
Klausyk, jei rytoj nubudusi
suprasi, kad tavo sužadėtinis per didelis niekšas,
kad įsipareigotum jam visam likusiam gyvenimui...
Paskambink,
nes aš labai norėčiau nueiti į dar vieną pasimatymą.
Tikrai?
Turiu eiti.
Čia virtuvė.
Pate...
Tu vis dar čia.
Nulipsiu laiptais.
- Gražaus vakaro. - Taip, palinkėčiau to paties,
bet iš garsų sprendžiu, kad tau toks jau buvo.
Patikėk manim.
Įrodėt, kad esat neatsakingi
ir karštakošiai.
- Ir neįtikėtini. - Ir žavūs.
Ir aiškiai nesubrendę.
Koks planas?
Plano nėra... kol kas.
Bet mes tiesiog žinome, kad norime būti kartu amžinai.
Gerai. Žinot, kad galėjot dėl to sukirsti rankomis.
Prižadėti mažyliu.
Apsigyventi kartu. Bet ne susižadėti.
Atleisk, mama, bet čia mano gyvenimas.
Ir mes mylime vienas kitą.
Gerai.
Suprantu, kad tai kažkiek tave šokiravo, Nina,
bet tai šokiravo ir mudu.
Nė vienas iš mūsų neieškojo santykių.
Bet tada mus abu užplūdo toks nepakartojamas jausmas,
tuo pačiu metu, o tada mes...
pažvelgėme vienas į kitą ir žinojome, kad...
kad tai kažkas nepakartojamo.
Žmonės...
Žinote, kaip tai vadinasi?
- Kaip? - Tai vadinasi
vienalaikis orgazmas.
Tai taip pat reiškia, kad geidžiat vienas kito.
Jūs du patrauklūs jauni žmonės,
kurie aiškiai gerai pasimylėjo.
Staigmena. Tai išblės!
Ir dar svarbiau, vien todėl, kad jūsų, jaunuoliai,
seksas nuostabus,
nereiškia, kad reikia tuoktis!
Po galais.
Užaukit.
Gražūs marškiniai, mama.
Ačiū.
Kaip kalėdinė dovana.
Gerai, galime tikėtis, kad ji persigalvos.
Bet ji nepasižymi kitų žmonių perspektyvos,
ypač mano, matymu.
Sekundėlę.
Žinau šitą vyną.
Ką, po velnių, ką tik padarei?
Taip, tai buvo smagu ir nustebino.
Ne. Bet tai ne tu. Tu nesi... ta mergina.
Turbūt to nusipelnei
už tai, kad klausai savo dėl sekso pamišusios tetos.
Pate, čia tu?
- Einu į lovą. - Palauk.
Laukiau, kol grįši. Papasakok viską.
O Dieve. Tik pažiūrėk į save! Suknelė, batai!
- Taip ir žinojau. - Tikrai?
Ar taip pat žinojai, kad sugriausi mano gyvenimo planus,
kai pasakei Terensui Džozefui,
kad jam reikia daugiau seksualinių patirčių?
Ar taip pat žinojai, kad tavo patarimas
permiegoti su kitu
visiškai sujauks mano mintis?
Nes... aš ką tik turėjau
vieną nuostabiausių patirčių gyvenime.
Ir dabar turėčiau tiesiog grįžti
rytoj pas Terensą Džozefą?
Ar visa tai irgi žinojai?
Palauk. Sugrįžk prie vidurinės dalies.
Tos apie nuostabią patirtį?
- Papasakok man apie ją. - Ne!
Daugiau nieko tau nebepasakosiu.
Daugiau jokių patarimų,
jokių suknelių, nieko.
Tenoriu, kad viskas būtų kaip anksčiau.
Apgailestauju, Pate, mieloji.
Vieną dieną man padėkosi. Patikėk.
Tai palaima.
Grįžau į seną kaimynystę. Seną kvartalą.
Vaikystės namus.
Kai kas sakytų, kad tai žingsnis atgal, žmogau,
bet aš manau, kad puikaus
naujo etapo pradžia.
Kas sako, kad negali grįžti namo?
Tėti, tu čia?
Taip, miegamajame.
Tu šiknius, žinai?
- Ką? - Tikras šiknius.
Kas vyksta? Ką, po velnių, padariau?
Tu rimtai?
Permiegojai su Karen motina vakar?
Ir prašau, neneik to, gerai?
Nes ji gėrė tą patį vyną,
kurio paprašė dėdė Patas.
Tai nieko neįrodo.
Gal jai patinka toks pats vynas!
Ji visada turėjo puikų skonį.
Ji šįryt papasakojo apie tai Karen.
Viską papasakojo.
Jėzau. Tikrai?
Gerai. Kaltas.
Gerai, bet nežinau, kas čia tokio blogo.
Aš susipažinau su ja pirmiau nei tu su Karen.
Ką reiškia „pirmiau“?
Mes gal penktoj klasėj?
Ką galiu pasakyti? Mes traukiame vienas kitą.
Visada traukėme, aišku?
Vien mintis, kad buvai jos miegamajame,
kai mes užsukome vakar,
tai taip nesveika ir nenormalu.
Man trūksta žodžių.
Drauguži, jei ką,
tai nutiko prieš jums susižadant, aišku?
Jei būčiau žinojęs, kad tarp jūsų viskas taip rimta,
- to niekada nebūtų įvykę. - Apie ką tu kalbi?
Žinojai, kad viskas rimta,
nes paklausei manęs apie tai!
Ir liepiau tau laikytis atokiai nuo jos mamos!
- Palauk. Kas susižadėjo? - Jis.
- Tu susižadėjai. - O Dieve.
- Kada tai įvyko? - Vakar. Aišku?
- Bet ji pasipiršo man. - Tai gerai.
Susižadėjo tas, kuris niekad nebuvo santykiuose,
kuris netiki meile ir burnoja apie santuoką,
kai tik gali.
Tikrai nori laikytis teorijos,
kad nepavydi man?
Atsiprašau. Kuo mano sužadėtuvės
- susiję su tavimi? - Viskuo.
Ir tai patvirtina mano teiginį, kad tu visada
turi būti dėmesio centre.
Negalėjai susitaikyti su mintimi, kad likusią metų dalį
šeimoje viskas suksis apie mano vestuves.
Atsiprašau. Apie kokias konkrečiai vestuves kalbi?
Nes kiek pamenu, jūs su ponu Neįsipareigotoju,
ponu Noriu-dar-kartelį-pasiausti,
išsiskyrėt.
Gražu.
Gerai. Tai buvo bjauru.
Ir man liūdna, kad turėjau tai matyti.
Turėsi atsiprašyti savo sesers.
O aš turiu atsiprašyti tavęs.
Labai atsiprašau, Tomi.
Pažadu, duodu žodį.
Daugiau su ja nebesimatysiu.
Bet man reikės nuvykti ten dabar,
nes vakar palikau pas ją savo piniginę, taigi...
Palikai ten piniginę vakar?
Taip būna.
Na, tėti, tu geras paukštis.
Pasakysiu tik vieną dalyką.
Arba priminsiu, ką sakė dėdė Patas:
„Dievas mus visada tikrina.“
Ir tau, tėti, prastai sekasi.
Apgailėtinai.
Dabar atradai religiją, ką?
Ajajai.
Neįtikėtina.
Leidai Patrikui pasilikti čia mėnesį,
ir ką jis padarė?
Pavertė tavo sūnų mišių patarnautoju.
Kaip ten sakoma?
Nė vienas geras darbas nelieka nenubaustas.
Gal čia yra ir tavo kaltės.
Tau tikrai patinka Nina, tiesa? Visada patiko.
Net manei, kad ji gali būti ta vienintelė, bet...
Jei vaikas prieštarauja, turi atsitraukti, tiesa?
Taip ir padarysi.
Nuvažiuosi ten ir pasakysi, kad viskas baigta.
Bari, aš išsikrausčiau.
Noriu padėkoti už svetingumą.
Nors nederėtų to taip vadinti.
Matai, kas nutinka, kai galvoji tik apie save?
Ir vėl pats skalbi savo drabužius.
Linkėjimai vaikams.
Vakar vakaras buvo...
Atveriantis akis.
Aš ne... Ne.
Nekalbu apie mus. Kalbu apie Karen.
Manau, kad esi teisus.
- Taip. - Neturėčiau kištis.
Tai jos gyvenimas.
Žinau, kad ateina metas,
kai turi paleisti vadžias ir leisti jiems eiti.
Žinau. Man tiesiog tai nepatinka.
Tai... Taip skaudu,
kai jie užauga, tiesa?
Žinau. Nes kas mes,
jei nebesame tėvai?
Rimtai, nebežinau ką su savimi daryti.
Jei nesirūpinu Karen...
- Taip. - Ką... Ką man veikti?
Taip. Na, aš dar to nepriėjau,
nes maniškiai grįžo gyventi pas mane.
Aš to pavydžiu.
Norėčiau, kad Karen gyventų čia.
Vietoj to, gyvenu čia viena.
Toks didelis namas...
o čia tik aš viena.
Visiškai viena šiame dideliame, tuščiame name, ką?
- Turiu mintį. - Ne.
Norėčiau kaip nors
palengvinti tau dalią.
Nebedarysime to. Tai tebuvo vienkartinis dalykėlis.
Ir iš tiesų tai buvo...
Tai buvo tartum paskutinis pasispardymas.
Ne, jis buvo geras.
Ir nustebinsiu tave pasakydamas,
kad sutinku su tavimi.
Galvojau apie tai,
ir dėl vaikų
turėtume liautis kvailioję.
Jei būtum girdėjusi, koks įpykęs buvo Tomis
šį rytą.
Nenoriu viskuo rizikuoti, supranti?
Nes jei jų santykiai gerai susiklostys,
mes su tavimi dažnai matysimės.
- Taip. - Turime valdytis.
Teisingai.
Neprieštarauju.
Reikės daug disciplinos
- iš mano pusės... - Aš vilkiu leopardinį raštą.
Žudai mane.
Klausyk, pasakysiu tiesiai.
Turime tai atšaukti.
To per daug, tai vyksta per greitai ir tai per daug beprotiška.
O dar ta velniava su mūsų tėvais.
Viskas per daug komplikuota.
Ačiū Dievui. Manau lygiai tą patį.
Tikrai?
Man taip palengvėjo.
Ar galiu atgauti savo žiedą?
O, taip. Žinoma.
Ačiū.
- Nuliūdai? - Ne.
Jei atvirai,
jaučiu palengvėjimą.
- Taip, aš irgi. - Taip.
Bet ir toliau galime susitikinėti ir leisti laiką kartu, tiesa?
Taip.
Neprivalome būti susižadėję, galime...
būti pora, tik ne tokia rimta.
Ne. Žinoma.
Pirma, tai mums net nebūdinga.
Tai ne mūsų stilius.
- Rimtumas. - Ne.
Antra, tu man labai patinki.
Turiu omeny,
aš tave myliu.
Aš tik nepasiruošęs visam tam
„kol mirtis mus išskirs“ reikalui.
Visiškai. 100 procentų.
Sveiki. Ar kas namuose?
Aš čia!
Pate, ką veiki? Dabar vidurdienis.
Kodėl tu vis dar su pižama?
Aš liūdžiu.
Taip būna, kai liūdžiu.
Palik mane ramybėje.
Ar tau dar negana?
Nesuprantu. Kodėl viskas,
kas nutinka šiuose namuose yra mano kaltė?
Gal todėl, kad taip ir yra.
Gerai. Paliksiu tave ramybėje.
Neįtikėtina.
Alio!
Kuo galiu padėti, jaunuoli?
Taip. Tikrai?
Gerai. Taip.
Saugosiu tavo paslaptį.
Pažadu. Nieko jai nesakysiu.
Kas skambino?
Nepatikėsi. Tavo Tidžėjus.
- Ką sakė? - Prastos naujienos.
Skambino paprašyti mano palaiminimo.
Nori dar kartą pasipiršti.
Dėl to pasakei, kad nieko man nesakysi?
Taip, bet pamaniau, kad norėsi žinoti
tokią informaciją,
žinai, po to mėnesio,
nenorėčiau, kad jis užkluptų tave nepasiruošusią.
Ne, turbūt...
Ar sakė, kad jis tai padarys?
Taip. Sakė, kad netrukus bus čia.
Bet kurią sušiktą sekundę.
Taip. Čia tikriausiai jis.
- Tikriausiai... - Dar net nebuvau duše.
Ateinu!
Taip. Bet, Pate, klausyk, neprivalai sutikti.
Jis prašė mano palaiminimo,
bet aš jam jo nedaviau.
Gal verta į tai atsižvelgti?
Gana!
Ką čia darai?
Gerai, na, buvau darbe,
ir suvokiau, kaip matau savo ateitį...
mūsų ateitį.
Todėl turėjau tave pamatyti.
O, ne...
- Terensai Džozefai, atsistok. - Ne. Viskas gerai.
Prašau, stokis.
Kas yra?
Aš nesu tikra, ar turėtume taip staigiai
vėl susižadėti.
Tai dėl to, kad permiegojau su kita, tiesa?
Žinojau, kad nereikėjo pasakoti.
Na, kaip ir. Bet ne visai.
Matai, aš irgi su kai kuo permiegojau.
Ir tai sujaukė mano mintis.
Ir manau, kad mums abiems labai praverstų
pabūti atskirai.
Gerai. Palauk!
Tu su kažkuo permiegojai?
- Taip. - Bet kodėl?
Kodėl?
Palauk, nemaniau, kad to norėjai.
Na, tikriausiai ir aš norėjau patenkinti smalsumą.
Jėzau.
Oho, nesitikėjau to. Gerai.
Bet žinai ką?
Tą ir turėjai padaryti.
Gerai? Klausyk, tai gerai.
- Tikrai? - Taip.
Mums reikėjo išsilakstyti,
kaip tavo teta Molė ir sakė.
Būtent to mums ir reikėjo.
Taip. Bet bėda ta,
kaip užversime duris,
kurios jau atvertos?
Čia kaip su džinu lempoje,
neįspausti dantų pastos atgal į tūbelę,
neatdauši kiaušinio.
Nelabai suprantu.
Na...
abu paragavome kitko,
ir galbūt dėl to skoniai pasikeitė.
Palauk...
Sakai, kad tau patinka vaikinas, su kuriuo permiegojai?
Nežinau. Galbūt.
Bet žinau, kad nesu pasiruošusi
pasakyti „taip“ visam laikui.
Velnias.
Aš toks sušiktas asilas.
Panašiai.
Atsiprašau.
Žinau, kad teoriškai esi man tinkamas partneris,
ir turi tobulą gyvenimo aprašymą
tokiam gyvenimui, kokį buvau numačiusi. Tiesiog...
Manau, kad laikas pradėti vadovautis širdimi,
o ne galva, žinai?
Tiesą sakant,
turėčiau vadovautis net ne širdimi.
O...
kažkokiu kitu... impulsu.
Turiu eiti.
Kur?
Pate, nagi.
Pate!
Sveiki.
Ar Samas čia?
O, žiūrėkit, kas atėjo.
Svajonių mergina, kuri stūgauja mėnuliui.
Smagu tave matyti.
Tai čia ji?
Tai dėl jos jis taip pamišęs.
Klausyk, Auksaranke, leisk kai ko paklausti.
Manai, gražu taip pasinaudoti mūsų broliu?
Nežinojai, ką jis jaučia?
Nežinojai, kad jis tavęs laukė?
Laukė?
Laukė!
Penkiolika metų.
Penkiolika metų, o tada ji atvaro ir pasinaudoja juo seksui.
Lyg jis būtų koks mėsos gabalas.
Koks „kréas“.
Nurimkit... O. Labas.
- Labas. - Ką čia veiki?
Tikėjausi su tavimi pasikalbėti.
Taip, žinoma...
Šitos trys klounės yra mano seserys,
Keitė, Karla ir Kristina.
Merginos, čia Patė Makmalen.
O, taip, mes jau susipažinom.
Ten buvai tu, tiesa?
Ačiū.
Žinai, ką? Pakalbėkim lauke.
Pakalbėkime lauke, toli nuo čia.
- Atsisveikinkit. - Iki.
Jos labai mane saugo ir...
yra trenktos.
- Taip. - Taigi...
Kas... Kas vyksta?
Nutraukiau savo sužadėtuves. Tiksliau, nesusižadėjau iš naujo.
Bet kokiu atveju, išsiskyrėme.
Viskas baigta, ir tai man svarbus žingsnis,
nes pirmą kartą gyvenime
nežinau, ką darysiu toliau.
Tu to apie mane nežinai, bet aš mėgstu planuoti.
- Taip. - Buvau suplanavusi
visą savo gyvenimą nuo vaikystės.
Daug tikslų, daug sąrašų,
dalykų, kuriuos norėjau pasiekti iki tam tikro amžiaus, bet...
Nusprendžiau daugiau to nebedaryti.
Nusprendžiau tiesiog gyventi,
eiti paskui vėją,
kur jis mane benuneštų, ir...
Ką gi.
Dabar jis atnešė mane pas tave.
Neįsivaizduoji, kaip dėl to džiaugiuosi.
- Galiu tave pabučiuoti? - Ateik čia.
PO METŲ
Tik noriu pasakyti,
labai džiaugiuosi,
kad nebeturiu rengti Padėkos dienos.
Patrikai, manau, tai puiki nauja tradicija.
Visi turime progą atvykti į Long Ailandą,
tu paruoši visą maistą.
Pritariu,
man buvo vienas malonumas.
Norėčiau sukalbėti maldelę
prieš valgį.
Gerai, neperdėk, Patrikai,
nepamiršk, kad Padėkos diena nėra religinė šventė.
Aišku? Ir mes visi išbadavę.
Jėzus mirė ant kryžiaus, dėl tavęs, Bari.
Ypač dėl tavęs.
Nemanai, kad galėtum skirti jam už tai 30 sekundžių?
Neklausyk jo, dėde Patai.
Skirk tiek laiko, kiek reikia.
Ačiū.
Tai buvo mūsų mamos mėgstamiausias palaiminimas.
Galime susikibti rankomis?
Tikrai to reikia?
Aš susikibsiu.
Privalome susikibti!
- Nagi. - Ačiū, Mole.
Ačiū, Mole.
Te meilė ir juokas dienas nušviečia
ir šildo jūs širdis ir namus.
Te geri ir ištikimi draugai užsukti kviečia,
kad ir kur jūsų kelias nusuks.
Telaimina jus ramybė ir gausa,
ir akys tešviečia džiaugsmu.
Te kiekvienas gyvenimo etapas
būna geriausias jūsiškiams ir jums.
Amen.
Tik norėčiau pridėti...
Mano mama, tavo senelė, visada sakydavo,
kad dėkingumas – tai ne tik dovanos, kurias gauni...
„bet ir tai, ką su jomis darai“.
- Būtent. Taip. - Taip.
Tuomet manau, kad tai puiki...
- O, taip. - ...dovana.
Ei.
Žmonės, nagi.
Palikite vietos Jėzui.
Ar dar kas nors nori pakelti tostą ar pasidalinti mamos palaiminimu?
Mano bubbe sakydavo:
„Kai turi, kur eiti – tai namai.
Kai turi, ką mylėti – tai šeima.
O turėti ir tą, ir tą – palaima.“
Ji tai sakydavo jidiš, todėl skambėjo geriau.
Nagi, Volteri.
Visi naujokai kelia tostus.
Parodyk, ką moki.
Gerai. Tęsiant palaiminimų ir dėkingumo temą,
tenoriu pasakyti,
kad kai Dievas suteikia antrą šansą...
reikia jį vertinti.
Ir aš jį vertinu.
Norėčiau kai ką pasakyti,
pone Makmalenai, jei galima.
„Pone Makmalenai“? Man patinka šis vaikis.
Prašau, Samai.
Vertimas būtų maždaug toks:
„Žmogus niekada nespindės
be savo šeimos prie stalo.“
Gerai, norėčiau pakelti tostą.
Su Padėkos diena.
Aš labai dėkinga už kiekvieną čia esantį.
Antra, žinote, kad šeimos nėra tobulos.
Šita nėra išimtis.
Bet manau, kad mums neblogai sekasi.
Taigi, pakelkime taures
už Makmalenų šeimą.
Subtitrus vertė: Goda Raškevičiūtė