Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Carlo, co se děje?
Jak jako neberou? Kolik je?
Zavolám jim.
Chvilku.
Tak jo.
Můžeme.
HLUBOKO V SRDCI
Ne. Řekni mu, že tam jedeme kvůli němu. Jo.
Abychom mu zvedli náladu.
Ten chlap mi leze na nervy.
To si ani nedovedeš představit.
Celé čtyři hodiny neustále mluvil o Nině a kňoural.
„Tony, ale já ji miluju. Co budu bez Niny dělat?
Jak se bez ní budu budit?
Jo, je to mrcha, ale já ji miluju.“
V devět ať je připravený, nebo uvidí.
- Jasný? - Jasný.
Opatrně.
- Schod. - Překvapení je přes ulici.
- Co jste mi koupili? Auto? - Jasně. Kabriolet.
A kde…
- Už tam budeme. - Kde je?
- Sedm bloků odsud? Super. - Tady to je.
- Už jsme tam? - Už můžeš.
VALE, MOC TĚ MILUJEME PEDRO A TIAGO, NAVŽDY
- To je krása. To jsi dělal ty? - Dělali jsme to s tátou.
Zlatíčko, to je taková nádhera.
- Mami, nech toho. - Díky.
- Taky vás miluju. - Ahoj, Vale! Všechno nejlepší!
- Díky, Pollo! - Zítra má narozeniny teta Nilda!
- Tak nezapomeňte. - Vyřiď jí naše přání!
Moc rád.
Jsi normální, Ramóne? Zasranej hajzl.
Demente! Řeknu to svojí ségře!
Pollo, jdi na chodník, ať tě nepřejede auto.
- Jo. Blb jeden. - Poslechni mě.
Měj se hezky.
- Kde to máš, synku? - Vydrž.
- Pro tebe. - Teda! Co to je?
To je nádhera!
Je překrásný. Moc vám oběma děkuju.
Díky, zlato.
- Milujeme tě. - Já vás taky.
Ahoj, zlato. Myslel jsem, že už jsi pryč.
Ne, domluvili jsme si snídani. Vzpomínáš?
Chtěl jsem ti říct,
že dneska vyrážím s Tonym a Ramim do Ria.
Ty jo, víkend v Riu? To bude zábava.
Pojď za mnou.
Pojď do vody.
Tak pojď.
- Když jinak nedáš… - Tak pojď.
Ať zvedne ruku ten, kdo přijme tu jejich almužnu.
Nabízejí málo a já nepřijímám.
Nevím, co je pro tebe málo, ale nám to stačí.
Promiň, Horacio, ale za ty peníze si dům nekoupím.
Tohle všechno zmizí kvůli rekreačnímu centru.
Vážně si myslíš, že nemají prachy?
Zasraný hajzlové!
- Taková slova neříkej! - Dobře.
Pedro, když se budeme cukat, vyhodí nás odsud, a nedostaneme nic.
Promiň, Noro, ale zamysli se.
O to jim jde. Chtějí, abys měla strach.
Nemá smysl odporovat.
Nezbývá než odejít.
Slyšíte?
To jsou stavební stroje. Slyším, jak přijíždí buldozery. Poslouchejte.
Slyším je jasně.
Zasranej hajzl!
Přestaň!
- Promiň. - Je to zmetek.
Jak jako, že nemůžeš?
Jasně. Díky.
- Dobré ráno. - Já vás neviděla. Připravím vám snídani.
- Zdá se, že mě tu všichni přehlíží. - Přesně.
- Ahoj. - Ahoj, zlato.
Co děláš?
Tuki sehnal vzduchový filtr za polovic.
Ti zmetci z ulice za něj chtěli majlant.
Vzal jsem naše peníze, ale Adriana mi zaplatí.
Ty tam pojedeš?
Jo, chce mi nabídnout práci.
- Tak uvidím. - Dobře.
Hned se vrátím. Vy se zatím můžete obléknout
a navonět se,
abychom oslavili narozeniny té nejkrásnější ženy.
- Vážně? - Chceš jít do města na véču?
- Jo! - Oslavíme mamčiny narozky?
- Jo! - Jo!
Až bude Harley, bude pohoda.
- Jo, jen ho budeme muset udržovat. - To jo.
Tony!
Kde jsi? Budeme nastupovat.
Už? Já tam ještě ani nejsem.
Letištní pravidla musíš dodržovat, i když máš vlastní letadlo.
Klídek, už tam budu. Za pět minut.
To nemůžeš myslet vážně. Už nás vyvolávají.
Pacient nalezen na ulici.
- Dobře. Sem. - Synkopální epizoda. Ztrácí vědomí.
Má problémy se srdcem.
Nehoda na motorce. Zástava srdce a mnohočetná zranění.
- Měl helmu? - Ano.
Byl v bezvědomí.
Jste jeho příbuzní?
- Ano. - Arturo Aslanian.
- Dobrý den. - Jsem jeho kardiolog.
Kardiolog? Netušila jsem, že k vám chodí.
- Ty jo? - Ne.
Chodí ke mně už přes šest let.
Má vážnou vrozenou poruchu srdce,
která se během posledních dvou let zhoršila.
Potřebuje okamžitou transplantaci.
- To je to tak vážné? - Už delší dobu.
Už je na seznamu příjemců
a právě jsem ho přidal na seznam urgentních případů.
- Jste žena Pedra Vázqueze? - Jo. Co se stalo? Jak mu je?
Utrpěl vážné zranění hlavy a poranění mozku.
Nevratné poškození.
- Nevratné? Ale žije? - Ano…
ale je klinicky mrtvý.
Moc mě to mrzí.
Aha.
A můžou mu nějak pomoct?
Musí existovat něco, co můžou…
Ne.
Nech mě!
Mrzí mě to, ale musím se vás zeptat na velmi náročnou věc.
Kromě jeho mozku jsou ostatní orgány v pořádku.
Mohly by pomoct jiným.
Vím, že to je těžké,
ale musíte se rozhodnout.
Promyslete to a dejte mi vědět.
- Dobře? - Dobře.
O TŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Mami, kde je tátova motorka?
Má ji policie. Musíme ji vyzvednout.
Tuhle jsme s tátou viděli u stadionu River Plate.
Ta je moc hezká.
- Je cestovní. - To je super.
Dodělej si úkol, ať se najíme.
- Brzo bude večeře. - Dobře.
Vítej zpátky!
U akcionářů rostou obavy.
Bojí se, že to Moretti odvolá a přijde to vniveč.
Mluvil jsem s Gundinem, Morettiho pravou rukou.
Když to ti lidé nepodepíšou, radnice pošle oznámení o vysídlení.
A to může?
Ne, ale udělá to.
Je to snadné. Nemusíte nic dělat. Až to zapípá, jídlo bude hotové.
Proč se nenajíte se mnou?
Proč bych měla?
A proč ne?
Nikdy jsme spolu nevečeřeli, pane.
A to se musí změnit.
Ne, pane, už je moc pozdě.
Dobře.
- Trochu vína. - Doktor povolil jednu denně.
To je jedna.
- To je vaše druhá. - Mám to dovolené.
- Od koho? - Od svého doktora.
Jednou za týden prý můžu dvě.
Rád bych si dneska připil.
Ale nejdřív se vás na něco zeptám.
- Jak byste mě popsala? - Jste lhář.
- To máte pravdu. A dál? - Podivín.
Vždycky jste byl zvláštní, ale teď vás nepoznávám.
- Je to tak. - No jo. To po té operaci.
Možná.
Jste jiný člověk.
Aha. A kterého preferujete? Toho starého, nebo toho nového?
- Nového. - Jo?
Je to tak. Vždycky jste byl takový…
náladový a naštvaný.
Teď jste mnohem klidnější
a citlivější. Všímáte si mě, nasloucháte.
Oba víme, že jste trochu nahluchlý.
- Co? - Nechte toho.
Znáte mě skvěle, Nancy.
No jo. Vždyť jsem tu tolik let.
Člověk toho hodně vidí.
A taky slyší.
- Vy tu pusu nezavřete. - Jen někdy.
Ale nedělám to naschvál. Vážně.
Určitě.
Na zdraví.
Na zdraví, pane.
Ještě to není oficiální,
ale když nepodepíšeme, vysídlí nás.
Vidíte? Já vám to říkal. Ale vy jste chtěli rebelovat.
Vale má skvělý nápad. Proto jsme se tu sešli.
Poslouchejte.
Díky, že jste přišli.
Co Pedro zemřel, přemýšlím, jak by se k té situaci a k tomu,
co nám hrozí, postavil on.
A pak mě napadlo něco, co může znít trochu šíleně.
A nevím, jestli to celé klapne,
ale nemáme co ztratit.
Takže navrhuju, abychom dokončili stavbu polikliniky
a centra pro seniory.
Pokud je otevřeme, tak si rozmyslí,
jestli se nám sem natlačí.
- Skvělý nápad. - Souhlas.
Ty si myslíš, že to radnici zastaví? Jde jim jenom o peníze.
Centrum pro seniory je jim fuk!
To není pravda.
Já na poliklinice pracovala přes 30 let
a nemocnici jsme ušetřili čas i peníze.
Řekla paní doktorka.
Zdravotní setra a jsem na to hrdá.
Žeru tě, Noro.
- Trhni si. - Počkám si na tebe!
Nech toho.
Ale lidem a tisku na tom záležet bude, Horacio.
Starosta potřebuje ke znovuzvolení hlasy.
Pokud tu při vysidlování bude tisk, uškodí mu to.
To má pravdu.
Jasně, přijede tisk.
Tomu tak záleží na tom, co s námi bude.
Přestaň nás vodit za nos.
Vím, že má každý svůj názor, tak pojďme hlasovat.
Ať se přihlásí ten, kdo s Valeiným návrhem nesouhlasí.
A kdo souhlasí?
- Je nás víc. - Pecka!
Super. Další špatné rozhodnutí. Poslouchejte, už jedou.
Jasně, Horacio. Měj se.
Je jednou z těch, co milujou budhismus a xanax.
Chce, abych s ní jel do Asie.
- Do Asie? - Na měsíc.
Tak jsem s ní začal vyjednávat,
že by bylo lepší jet do civilizace. Řím, Londýn.
- Na normální místo. - Tu pusť.
- No teda! - Ahoj.
Vypadáš překrásně. Byla jsi na večírku?
To jo. Moc ti to sluší.
Jo, byla jsem na večírku.
S rodiči, babičkou, senilní tetou, sourozenci…
Babička slavila 92. narozeniny. Ale tys nedorazil.
To bylo dneska?
To bylo dneska. Ale ty asi nekoukáš na telefon, viď?
Několikrát jsem ti volala a psala. Vidíš?
Moc mě to mrzí, Gi. To je teda trapas.
Vypnul jsem si ho.
Super. Takže tě nevzrušuju já a teď už ani telefon.
Tony, teď by ses měl zvednout a jít třeba do kuchyně pro pivo
nebo se projít do zahrady.
Klidně půjdu domů a nechám vás o samotě.
To nebude nutné. Nezdržím se.
Odskočím si.
Už toho mám plné zuby, Juane Manueli.
Nechci takhle dál žít. Už ne.
Už mě nebaví být chápající.
Končím.
Buď náš vztah od základu změníme, nebo to ukončíme.
Dobře, Gi.
Ze všeho nejdřív bych se ti rád omluvil.
Ale tu změnu, kterou tak potřebuješ, teď nejsem schopen udělat.
Vždycky ti budu vděčný za to,
jak jsi při mně stála a pomáhala mi.
Nikdy ti to nezapomenu.
RADIODIAGNOSTICKÉ ODDĚLENÍ CT – ULTRAZVUK – MAMOGRAF – RTG
Ahoj, Tony.
Vím, kdo byl ten dárce.
Fakt? Jak jsi to zjistil? Od bratrance?
Ne, ten musel utéct ze země. To nevíš?
Chytili ho u prodeje citlivých informací.
Teď žije v Kodani.
Byla to jeho kolegyně. Krásná bruneta.
- Možná se s ní uvidím v neděli. - A kdo to je?
Jmenuje se Clarisa a je to kus.
Ten dárce, ty vole.
Jo tak.
Pedro Emanuel Vázquez.
Jo. Bylo mu 45 let, pracoval na stavbě a byl ženatý.
A tohle tě pobaví. Víš, kde žil?
V El Progresu.
Děkuju ti.
MÁME PRÁVO NA SVÉ DOMY
JSME PROTI VYSÍDLENÍ
DÍKY ZA VŠE, SV. EXPEDITE
- Potřebujeme dvojnásobek materiálu. - Jo.
Na ulici, přímo před stanicí,
je velká budova, teda spíš staveniště. Stavba už pět měsíců stojí.
Říká se, že je to jen pračka peněz.
Říkal mi to známý, co má obchod poblíž.
- Ramóne, pomoz mi. - Vážně.
Už dlouho tam nikoho neviděl.
- Fakt? - Fakt.
Ty to chceš ukrást?
Ukrást? Nech toho, Mary.
Je to obrovský projekt za velké peníze.
Je to stejné, jako když vezmeš kyblík písku z pláže.
- To víš, že jo. - Je to tak.
Navíc, aniž by to věděli nebo chtěli,
udělají dobrý skutek pro lidi, co to potřebují.
Dobrý skutek?
- Ten nejlepší skutek. - To zní dobře.
- Super. - S námi nepočítejte.
- No tak, Mary! - Hugo!
- Hned to polož. Jdeme. - Proč?
Zůstaň tu, a půjdeš sedět. Jdeme.
- Nepřeháněj, Mary. - Na tohle vám kašlu.
- Ne. Co? Lásko? - To je teda drzost.
A jak ten „darovaný“ materiál dostaneme z opuštěného staveniště?
- To by věděl Horacio, ale je proti nám. - Možná bych o někom věděla.
To bych od tebe nečekal.
- Jako co? - Že máš takové konexe.
No jasně. Já mám konexe všude. A měla jsem už jako dítě.
Polila jsi mě.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Dáte si čaj? - Ne, děkuju.
- Můžu se na něco zeptat? - Jasně.
Jak by se mohl někdo jako já
dostat bez povšimnutí do vaší čtvrti?
Kdybych vás u nás potkala, říkala bych si,
co tu ten zbohatlík dělá.
- Neurazte se. - Jasně, chápu.
Má čtvrť ale není nebezpečná, jestli vám jde o to.
Ne, tak jsem to nemyslel.
Ale určitě by vám pomohlo někoho tam znát. Doktora, kněze, pastora…
Ti otevírají dveře
skoro všude.
Takže čaj ne?
Ne, děkuju vám.
TÁHNI, MORETTI! EL PROGRESO JE NAŠE
Ztratil jste se?
Dobrý den. Hledám kněze.
Je na hřbitově.
Někdo umřel?
Jo, kněz. Před dvěma roky.
Tak to je na hovno.
Co se mu stalo?
Infarkt. Zemřel uprostřed mše.
Jste příbuzný?
Ano, jsem.
Jsme vzdálení bratranci.
- Aha. - Promluvte si s Ramónem Acuñou.
Byli dobří přátelé. Najdete ho na poliklinice.
- Na poliklinice? - Jo.
Na konci ulice zahněte a jděte dva bloky. Pak zahněte vpravo.
Uvidíte zelená vrata a obrázky sv. Expedita.
Tam bude. Ramón Acuña.
- Moc díky. - Není zač.
Na shledanou.
Turista?
Jo. Ne. Tak trochu.
„Jo. Ne. Tak trochu.“
Chtěl jsem mluvit s knězem, ale prý umřel.
- Tak mám najít Ramóna. - Znáte Vázquezovy?
Ano, Vázquezovy znám.
Vypadalo to, že vás Tita zná.
No jo.
Jak jde obchod?
Dobře. Klidně se stavte.
- Ten hajzl mi je nechtěl dát. - Dej je do lednice.
Hej! Vy nejste odsud.
- Nejsem. - Kdo jste?
Hajzl z radnice?
Ne, nemusíte se bát. Přišel jsem si promluvit s knězem.
Ale náš kněz už tu není.
Je pryč.
Nemyslím jako pryč z téhle čtvrti.
- Je pod zemí. - Zemřel.
Čichá ke kytkám zespoda.
Ale Ramón se s otcem Ramirem dobře znal.
Ano, právě za ním jdu.
Aha! Je tamhle, na poliklinice. Opravují ji.
Moje ségra tam bude pracovat, až ji opraví.
Poliklinika je tamhle. Má zelená vrata.
Tamhle, kousek…
- Tamhle. Tam je… - Díky.
Ta zelená vrata.
Pozor na tu kladku, praskne. Buďte opatrní. Pozor!
Jsi v pohodě?
Jo, jsem.
Kdo jste?
- Jsem Juan. - Pracujete pro radnici?
- Přijel jsem za knězem. - Ten zemřel.
To mi říkali. Byli jsme bratranci a dlouho se neviděli.
Byl to můj kamarád. Jsem Ramón.
- To mě moc mrzí. Juan. - Cacho.
Ricky.
Valeria.
Těší mě.
Tady se už nějakou dobu nestaví, co? Tipuju rok dva?
Nestaví se tu tři roky.
Jak to víš? Jsi z oboru?
Dělával jsem na stavbě.
- Ty? A na stavbě? S tvýma rukama? - Jo.
Ano, s mýma rukama. Proč?
Pak mě posadili do kanceláře.
Jasně.
- Takže stavbu obnovíte? - Je to tak.
Radnice nás chce vyhnat.
Chtějí odkoupit naše domy a postavit tu rekreační centrum.
Jde o bytové družstvo a všichni s tím musíme souhlasit.
Někdo je proti. Je to náročné.
Jo, viděl jsem ty plakáty.
Martin a Pollo tu nejsou?
Není tu nikdo.
- Aha. - Hele…
Nechcete pomoct? Stejně nemám nic lepšího na práci.
Ale nemůžeme ti zaplatit.
To mi nevadí.
Rád vám pomůžu jen tak.
Než si najdu práci.
- Co ty na to, Ricky? - Jasně. Proč ne?
Tak jsi součást našeho plánu.
Dej mi vědět, až dorazí.
Mějte se.
- Dej mi to. Zkusím to znovu. - Tak co můžu udělat?
Jo, to je ono. Pošli to sem.
- Ahoj. - Čau.
- Ahoj. - Jak to jde?
- To je Juan. Pomáhá. - Aha.
- Knězův bratranec. - Ahoj, jsem Lore.
Ukaž.
- Počkej, Lore! - Tenhle.
Já chci tenhle.
Pánové, dáte si? Juane?
Díky, sacharidy nejím.
To byl vtip.
Který chceš?
VALE, MOC TĚ MILUJEME PEDRO A TIAGO, NAVŽDY
Dojdi za Lore, ať ti to dá. Řekni, že jí zaplatím pak.
- Dobře. - Hotovo?
- Vypadá to dobře. - Jo?
Už běžím.
- Ahoj. - Ahoj.
Juan pomáhá se stavbou. To je Tiago, můj syn.
- Ahoj. - Ahoj.
- Jak najdu východ? - Je tudy.
- Jdi s ním. - Dobře.
Tak se uvidíme zítra?
- Jasně. - Super.
Díky za pomoc.
Takovou měl táta.
- Je skvělá. - To teda.
- Co tvůj táta dělá? - Táta měl nehodu a umřel.
- To je mi líto. - No jo.
Kdy se to stalo?
Na narozeniny mojí mámy.
- A kdy je má? - Má je 4. dubna.
To je padouch. Chce, abychom odsud odešli.
Jmenuje se Horacio.
Už musím jet. Východ je tudy.
Děkuju.
- Měj se. - Ty taky.
To snad ne.
Lžeš jako puberťák. Lháři.
Co jsi tam kurva dělal? Zbláznil ses?
Carlo, potřebuju s něčím pomoct.
Nechal jsem auto u vchodu do El Progresa. Hned u dálnice.
Pošlete tam odtahovku. Díky. Pak vám to vysvětlím.
- Hele, nešlápl jsi náhodou do hovna? - Šlápl.
Pane, jestli už nic nepotřebujete, půjdu.
- Díky, Nancy. - Tak zítra.
Můžu se na něco zeptat?
Co máte sakra v plánu?
- Cože? - Zbláznil…
Omlouvám se. Tak zítra.
Nancy, pojďte sem.
To srdce patřilo člověku, který žil v El Progresu.
Byl to Pedro Vázquez.
Proto jste se ptal na tu čtvrť?
Ano, ale vaše rada mi nepomohla.
- Kněz je dva roky mrtvý. - Byl jste tam?
- Ano. - Ale…
A co jste zjistil?
Pracoval na stavbě
a všichni ho měli rádi.
Potkal jsem jeho ženu a syna. Tiago je super kluk.
Táta mu chybí.
Měl nehodu.
Tak to by stačilo.
Byl jste tam, potkal jste je.
Děkujte Bohu i tomu Pedrovi,
ale nechte to plavat.
Staví polikliniku pro celou komunitu.
Chtějí zabránit městu, aby je vysídlilo.
Pomáhal jsem jim.
To je od vás moc hezké. Pomáhat se má.
- Ale stačilo. - Jo.
Pane, vždyť nevíte, kam dřív skočit.
- Zítra tam jdu zase. - To ne! Zbláznil jste se?
Mohl byste z toho mít problémy.
Půjdu. Uvidíme se zítra.
Tak zítra.
To je oblečení mého muže Pepeho.
Ty boty by vám měly být. Taky má velikost 42.
Děkuju vám.
Ty rukávy jsou vám krátké.
Vyhrňte si je.
Ano.
Proč se na mě tak díváte, Nancy?
No vidíte.
Teď mi řekněte, jak se tam dostanete.
Jak asi? Autem.
- Vaším? - Ano.
V té čtvrti nikdo Audi nemá.
No jo, asi proto jsem měl ten problém s koly.
No jo.
Odteď jezdíte autobusem.
Chcete být jako oni?
Tak odteď musíte cestovat tak, jako cestují normální lidi.
Jeďte autobusem 276.
Venku je zastávka s číslem.
Prosím vás, děláte, jako kdybych neuměl jezdit autobusem.
Je to snadné. Půjdu ven… Co? Proč to děláte?
Proč se takhle tváříte? Půjdu ven a pojedu číslem 256…
- A to je všechno. - Ne, není.
Pojedete číslem 276. Vystoupíte na Campichuelo a přestoupíte na 121.
Dva autobusy?
U všech svatých.
Už 12 let k vám každé ráno jezdím
vlakem a dvěma autobusy.
Aha.
To jednání nestihnu, Tony.
Cože? Proč? Všichni tu čekají. Kde jsi?
Něco mám.
A co máš?
Jede sem Moretti.
Řekni, že mi je špatně. Ví o mém srdci.
- Je v tom baba? - Je v tom něco, Tony.
Moretti přišel.
Nebudu mu lhát.
Jsi právník, tak se nedělej.
Dobrý den, pane!
- Vítejte. - Jak se má pan Guerrico?
Právě s ním mluvím. Doprovodíte pana starostu?
- Tudy, pane. - Hned u vás budu.
- Vystupujete, nebo ne? - Kde vystupuješ?
- Dej mi chvilinku. Budu… - Můžete se uhnout?
Co děláš?
Hej!
Můžete otevřít dveře? Právě mě okradli.
Pane řidiči?
Právě …
Pár dní zpátky šel kolem ten hajzl Horacio
a další dva hajzlové, Babi a Sangría.
Když se sem dívali, tak jsem zakřičel:
„Na koho koukáte, hajzlové?“
Byli podělaní strachy. Dělali, že mě nevidí, a rychle odešli.
Přestaň si s těmi zmetky zahrávat. Jednoho dne ti ublíží.
To nejsou zmetci. Jsou to hajzlové.
- Podáš mi ten druhý kýbl? - Jo.
- Juane, chceš čaj? - Ne, díky.
- Ahoj. Koukám, že jste pokročili. - Ahoj.
- Viď? - Přinesli další várku cihel.
Z toho Loreina místa.
- Jednou ji za to zavřou. - A budu ti chybět, Cachito?
Budeš.
Takže pácháš zlo pro vyšší dobro?
To jsou tvoje hodinky? Ty teda jsou!
Koupil jsem je na ulici.
Kolik je?
Ani nefungujou. Máte někdo hodinky?
Před chvilkou bylo 10:45, tak bude 10:50.
Tak to musím do práce.
Řekni Calimu, že přijdu na večeři se ségrou, tak ať mi ten zmetek dá slevu.
Minule jsem platil plnou cenu.
To víš, že jo. Běžím. Zavolám ti, Lore.
- Čau. - Zavolám ti.
- Kde Vale pracuje? - V La Argentina.
Dobře tam vaří. Dělají věci na grilu.
Jo, vaří tam fakt skvěle.
Zajdi tam.
Dám si ten čaj.
Poslali vám telefon z kanceláře.
- Aha. Díky. - Vysprchujte se a do postele.
Aspoň se naučíte makat.
Pozor na pusu.
Nancy,
má Pepe pořád ten náklaďák?
- No jasně, že jo. - A pronajal by mi ho?
Na co?
Jen na pár týdnů. Šlo by to?
Nevím, používá ho na práci.
Jasně.
Mohl bych mu půjčit firemní náklaďák.
Tak se ho zeptejte.
Díky.
Ubohá a morálně zkrachovalá nula.
Počkat, o čem to mluvíš?
Skvělá společnost pro tuhle ušlechtilou duši.
Chudinka.
- Zkažená neřestmi a špínou Západu. - Je to tak.
- Amen! - Amen a dolary!
Skvělá řeč a skvělá noc!
- Pamatuješ, jak jsem skončil? - Jo.
Probudil jsem se nahý na zemi za bazénovým čerpadlem.
- Našel mě zahradník. - To se nedá zapomenout.
Ty vole. Všude jsem měl mravence a štípance. To byla párty.
Ale víš co?
- To už nejsem já. - Jsi.
- Ne, nejsem. - Jsi.
To nejsem já.
- Děsí mě, když tohle říkáš. - A ty to nevidíš?
Myslím to vážně. Nepřijdu ti hodnější?
- Ne, chováš se jako idiot. - Tohle byl idiot.
- Ne! - Celých 44 let jsem žil jako idiot.
Teď jsem se změnil.
Vím, že se to těžko chápe,
ale když vidím to video,
nikdy bych si už tyhle lidi na večírek u sebe nepozval.
Ta řeč byla trapná.
Tohle už pro mě není důležité.
Ale věci, co nebyly, teď důležité jsou.
Jako jet do té čtvrti?
Ano. To, že tam jezdím, mi dělá dobře.
Takže jsi tam jel znovu?
Ano, jel.
Vrátil jsem se tam a něco mi došlo.
Cokoli jsem kdy udělal, vždycky jsem za to něco chtěl.
Vážně si myslíš, že máme právo ty lidi odtamtud vykopnout?
- Zamysli se. - Mám se zamyslet?
- Ano. - Jako já?
Tak já ti teda něco řeknu.
Hele, chápu, že ses změnil.
- Fakt jo. - Nechápeš.
Čtyřicet čtyři let plus transplantace rovná se existenční krize.
Chápu to, ale už toho mám dost.
Vážně dost! Poslouchej mě. Podívej se na mě.
Trochu ti v té popletené hlavičce uklidíme.
- Víš, kdo jsi? - Jo.
Jsi Juan Manuel Guerrico, prezident společnosti Concretar.
To ty jsi Morettiho přemluvil k tomu projektu.
Nikomu nejde o to, aby ti lidé,
kterým teď tak strašně rád pomáháš, odešli z toho místa tak, jako tobě.
- Vím, že je to těžké… - Není to těžké.
Není to ani super těžké. Je to nemožné.
Bouchne mi z toho hlava.
Jdu proti svým obchodním zájmům, ale v souladu s lidskými hodnotami.
Tak hele, Ernesto Che Guevaro,
já se asi zblázním.
Rupnou mi z tebe nervy. Stahuje se mi zadek.
Stahuje, slyšíš?
Lidské hodnoty? To jsou mi novinky!
GRIL LA ARGENTINA
Teda, to máš moc fajn náklaďák.
Je jako nový.
Chci jet na korbě.
Pak tě rád svezu. Hele, Cacho, půjčil mi ho bratranec.
- Co ty na to? - Super.
Bude se hodit. Hele, Marty, teď všechno naložíme a odvezeme.
- To bude rychlost. - Pecka.
Napiš si to, 30…
- Pollo, neviděls Tiaga? - Neviděl.
- Viděli jste Tiaga? - Ne.
- Ne? - Ne.
Nemůžu ho najít.
- Tak co? - Nic.
- Jdeme. - Díky.
- Kluci, neviděli jste Tiaga? - Neviděli jsme ho.
- Ne? - Ne.
Zastav.
- Neviděli jste Tiaga? - Neviděli.
Neviděli jste Tiaga?
- Viděls ho? - Neviděl.
- Ahoj. - Neviděla jsi Tiaga?
Ne. Proč?
Ahoj, Tiago.
Máma má strach.
Nemůžeš odejít a neříct jí, kde jsi.
Máš rád motorky?
Cože?
- Máš rád motorky? - Mám.
Miluju je. Měl jsem dvě.
Táta mi chtěl jednu koupit.
Pod postelí mám ušetřené peníze.
Máma o tom neví.
- Neříkej jí to. - Neboj se.
Můžu si k tobě sednout?
No jasně.
- Ukážeš mi ji? - Jo.
Ta se tátovi líbila nejvíc.
To je skvělá motorka.
- Je boží. - To jo.
Zasranej hajzl! Hele, Vale!
Jak tě mohlo napadnout takhle zmizet?
Kde jsi byl?
U táty.
Zlatíčko moje.
To je hajzl.
Uklidni se, Pollo. Je naživu.
- Takové věci neříkej. - A tebe to nenapadlo?
Byl to jeden muž?
- Ano. - A v kolik hodin?
Ve 3:17.
Tady, zastavte to, prosím.
A přibližte to.
Ten zloděj vypadá jako můj bratr.
Díky, Mauro, můžeš jít.
Deborah, tvůj bratr ani neví, kde ten sklad je.
To nemůže být on. To je nemožné.
Hele, co se bratra týče, slovo nemožné jsem teď vyřadila ze slovníku.
- Dobře. - Ne.
- Ahoj. - Ahoj.
- Dneska je trénink. Nezapomeň. - Neboj.
- Co to je? - Věci na dodělání omítky.
Kde jsi to vzal?
Na opuštěné stavbě v Almirante Brown. Bratranec mi dal tip, tak jsem tam zajel.
Aha, to je super.
No tak, taky jste to udělali.
Jasně. Díky.
Přidám tě do naší skupiny, ať se můžeme domlouvat.
Počkejte chvilku.
- Musím běžet, jdu pozdě. - Hned to bude.
- Ta bláho. Tátova oblíbená. Díky. - No vidíš.
Stavíme se pak.
- Já tu nebudu. - Aha.
- Co děláš, když nejsi tady? - Ahoj, sestřičko.
Jak se máš? Dobře?
Co děláš, když nejsi tady?
Co já vím?
Hraju tenis, setkávám se s kámoši, žiju.
Proč?
Přinesu ti svůj krém na ruce.
Chodím na hodiny sochařství.
Aha. A to tam pracuješ s cementem?
S hlínou.
Zvláštní.
To je hlína tak abrazivní?
Ta jejich asi jo.
Ze skladu nám zmizel nějaký materiál.
- Když už mluvíme o cementu. - To je na prd.
Dívali jsme se s Tonym na záznam z kamer
a ten zloděj vypadá jako ty.
Obviňuješ mě?
Byl jsi to ty?
Ne.
Chováš se teď hrozně divně.
Děláš věci, které jsi nedělal.
Hele, co kdybychom to nechali být?
Znám tě a nedopadne to dobře.
Dokumenty k tendru.
Podepiš je.
Jasně, až budu mít čas.
Ne, podepiš je hned.
- Chtěl jsem si je přečíst. - Četls je už dvacetkrát.
Co se děje?
Ti hajzlové sem v noci přišli a všechno zničili.
Důkaz, že jsou v kahucu s městem.
Měla jsem pravdu. Já vám říkala, že spolu mluvili na benzínce.
- Říkala jsi to třikrát, Lore. - Ale měla pravdu.
Podívejte se na ten kus práce.
- Nemůžeme to vzdát. Musíme to dotáhnout. - Přesně, to opravíme.
Najednou jsi pozitivní? Neuvěřitelné.
Ale musíme hlídkovat. Ať se to neopakuje.
Je nás dost. Domluvíme směny.
Přesně tak.
- Já večer nic nemám. - Ani já ne.
- Tak uděláme skupiny. - Super.
S kým jsem já?
Nic neděláme. Vy snad neslyšíte?
Už jsi ve skupině.
- Tady. - Super.
- Vypni si notifikace. - Ahoj.
- Zase? - Ať se nezblázníš.
Neboj se. Hned přijedu.
Co se stalo?
Nic, Sofía měla dneska horečku.
Slezla jí, a teď má 39 °C. Musí na pohotovost.
- Ach jo. - To mě mrzí.
- Jdi. - Díky.
Mám zbytek léků po Tiagovi, kdybys chtěl.
- Díky, něco máme. - Dobře.
- Dám vědět. - Super.
- Čau. - Ahoj.
- Musím jít. - Proč?
- Sofía má horečku. - Aha. Tak jo.
Něco na zahřátí.
Díky.
Ve dvě ráno vás dojdeme s Cachem a Pollem vystřídat.
Tak super.
Kolik je Sofíi, té jeho dceři?
- Pět. - Pět?
Chudinka.
Máš děti?
Ne.
Ne?
Protože nechceš, nebo to zatím neklaplo?
- Neoženil jsem se, ani s nikým nežiju. - Aha.
Ani nevím, kde bydlíš.
V Temperley.
- A to jezdíš až sem, abys nám pomohl? - A neměl bych?
Jen je to zvláštní.
- Je zvláštní, že chci pomoct? - Nemělo by být, ale je.
Dlouho jsem byl ztracený
a život mě přivedl sem.
Našel jsem se.
Tady jsem se našel.
Ty jsi seděl?
Proč se ptáš? Ne.
Neseděl.
Když jsme se poznali, říkal jsi, že jsi byl dlouhou dobu
daleko odsud a od své rodiny. To se stává lidem, které zavřou.
Nebo lidem, kteří cestují, ne?
Dlouho jsem žil v Chile, mám tam rodinu.
Aha.
Můžu se tě na něco zeptat?
Jasně.
Měla jsi problémy s důvěrou vždy,
nebo se to stalo poté, co Pedro zemřel?
Promiň, nechtěl jsem.
To je v pohodě.
Pedra jsem moc milovala.
Opravdu hodně.
Pedro byl…
úžasný muž.
Svět takových lidí potřebuje víc.
Občas Bohu nerozumím.
Tak jo.
Děkuju.
- Hezky se vyspi. - Ty taky.
- Nechte toho! - Vypadni z auta!
Neboj, všechno je v pohodě.
Zdrháme!
Co se stalo?
To byl ten, co chodí s Horaciem, a pak někdo další.
Ale ne. Už zase?
Hele, voda.
Rozbila se lednička. Promiň.
Nedělej si starosti. Budu v pohodě.
Ne, zůstaň tu.
Zůstaň.
Dobrý? Potřebuješ ještě něco?
- Víc polštářů? - Díky.
Není zač.
Tak jo.
To bude dobré.
- To bude dobré. - Ano.
- Hezky se vyspi. - Ty taky.
Tak jo.
Manueli?
Co je? Jsi v pohodě? Co se stalo?
- Nech toho. Nic mi není. - Co jsi…
Proč jezdíš v tomhle?
Co tady vůbec děláš?
Je čtvrtek. Vždycky máme pracovní snídani.
Hele!
Vážně mi děláš starosti.
Dámy, to je ale překvápko. Rád vás vidím.
Rozhodly jste se podepsat?
Jsi bezpáteřní kriminálník, Horacio.
Jestli odsud chceš odejít, tak si klidně jdi. Mně je to fuk.
Sbal se a vypadni. Ale za to, cos se svými kumpány
včera a předevčírem udělal, bys měl jít sedět.
- Ale to ty víš. - Jsi nějaká napružená.
A nechceš mi kurva říct, o čem to tu meleš?
Nedělej hloupého. My se tě nebojíme.
Proč byste se mě měly bát? Řekneš mi to?
Protože jste zmlátili Juana a zničili polikliniku.
Klidně to udělejte zase,
my to vždycky opravíme.
Bez boje se nevzdáme.
Teď nevím, jestli to chápu správně.
Takže tady spokojená vdova mi přišla vyhrožovat?
Ne.
Ne…
- Ty zasranej hajzle. - Jdeme.
Nic jinýho nejsi. Jenom zasranej hajzl.
No tak, pusť to ze sebe, ty spokojená vdovo.
- Pusť to ven. - Jdeme. Odcházíme, Vale.
- Tvůj muž ještě ani nevystydnul! - Ne. Nezastavuj se. Jdeme.
Nemůžu ti říct pravdu, protože se musím vrátit. Chápeš?
Proč se musíš vrátit?
A ty kecy o emocích si laskavě nech.
Řekni mi něco, čemu porozumím.
Proč?
Cítíš se provinile, že on je mrtvý, a ty ne?
- Jmenuje se Pedro. - Jmenoval.
- Jmenoval se Pedro. Ale umřel. - A dost!
Nedovedu ti vysvětlit,
čím si procházím a co teď cítím.
Dobře. Neboj se. Bude to v pohodě.
Chci se jít vysprchovat. Sám. Dovolíš?
Jasně. Počkám dole a půjdeme do kanceláře.
- Nebo se vracíš k tomu svému projektu? - Ano, vracím.
Skvěle.
Chceš zničit všechno dobré? Jen do toho.
Juan!
- Juane! - Ahoj.
Ahoj.
Když máte tu rozbitou ledničku,
chtěl jsem vám poděkovat za péči.
To je pecka!
- Dojdi pro pomoc. - Dobře.
- Ne, jdi dovnitř. - Mami!
Utíkej, Tiago.
Kde jsi na ni vzal peníze?
Jen nechápu, kde na to všechno bereš. Promiň.
Myslíš si, že kradu?
Ne, myslím to vážně.
Mám úspory. Celý život pracuju. Jen jsem vám chtěl dát dárek.
Promiň.
Ne, počkej.
Nejsem zvyklá, že se věci objeví, když je potřebuju.
Nejsem na to zvyklá.
Tak promiň.
- Může dovnitř? - Ano.
- Tiago! - Tiago!
- Skoč pro souseda. Běž. - Jasně.
Nejsou tu žádné holky. Jenom my tři.
Jo.
- Vážně? - Je z té Tchajwanky úplně mimo.
Přijdu hned, jak tu skončíme.
- Jsi zamilovaný? - Co?
- Jsi zamilovaný do té vdovy? - Už to nech být.
Jsi zamilovaný.
Hele, dokážu pochopit, že jsi chtěl vědět, odkud to srdce bylo
a komu ten orgán uvnitř tvé hrudi patřil. To vážně pochopit umím.
Dokonce jsem ti pomáhal.
Ale to, že ses zamiloval do té vdovy, to je teda něco, Juane Manueli!
Nevím, jestli se chovám správně.
Ale možná by sis musel projít tím, čím jsem si prošel já,
abys to dokázal pochopit.
Mám pocit, jako bych se…
probudil.
Co budeš dělat?
Co máš v plánu?
Všechno tohle opustíš a budeš žít jednoduchý a skromný život…
ve světě skutečných lidí, co mají skutečné problémy?
Ten svůj sarkasmus si nech od cesty.
Já ti nevím.
Vím jen to,
že tenhle život…
už nechci. Nelíbí se mi.
Nedovedu už takhle žít.
Pojď si zatancovat.
- Ne, mám obě nohy levé. - Ale no tak, pojď.
Jsi přirozený talent.
Ramóne, natoč nás.
Můžeme? Dneska tady všichni slavíme.
Zítra, 25. června, otevřeme polikliniku a centrum pro seniory.
To vše jen díky sousedům z El Progresa, kteří odsud nechtějí odejít.
My totiž nehodláme odejít.
- Přesně. - Neodejdeme odsud.
El Progreso drží při sobě!
Hele! Zasraný hajzlové!
Sklapni! Nevidíš, že se to nahrává?
Ne. Hele!
Co? I my musíme bránit náš dům.
No…
Řekni něco.
- Změnila názor. Teda my oba. - Jo.
To je dobře!
Jdeme tančit!
Hele, Marty, ještě jsi se mnou netančil.
- Vyhýbáš se mi? - Ani náhodou.
- Tak pojď! - To ty se vyhýbáš mně.
Měj se, Juane. Přijdeš zítra?
- Super. - Měj se, Vale.
- Co je? Nemůžeš nastartovat? - Ne.
- Nevím proč. - Je to přechlastaný?
Netuším.
- Otevři to. - Mrzne.
- Není tu baterka. - Cože?
Ti hajzlové ti ji vzali!
Ne, pusť to, Cacho.
Zítra seženu novou.
Nestojím o problémy. Pusť to.
Podívej se na ně.
Výběrové víno…
a krabicák.
Jdi do toho.
Jdi do něj.
Vše je tak, jak má.
Jdeme, Cacho.
Pojď domů.
- Čau. - Čau.
Je pozdě, abys šel sám na zastávku. Chceš tu zůstat?
- Taky je pořádná zima. - To jo.
Ale zítra něco mám.
Je mi s tebou dobře.
Ale musíš na mě pomalu.
To není problém.
Zlato?
Doma máš uklizeno.
Děkuju, Noro.
Není zač.
- Dobrou noc. - Hezky se vyspěte.
Tak zítra.
- Prohráli jsme. - Ještě jsem to nedočetla.
- Buď do týdne podepíšeme, nebo letíme. - Blbost. Počkej, dočtu to.
Je to tak. Dokonce vybrali firmu. Concretar LTD.
Pollo měl pravdu.
Jsou to zasraný hajzlové.
- Stav se pak u mě v obchodě. - Jasně.
JUAN VOLÁNÍ…
CONCRETAR NOVÁ VIZE PRO ROZVOJ MĚST
Gratuluju.
V pondělí čtrnáctého můžeme začít kopat.
Nechci se toho účastnit.
Co prosím?
Odstoupím z pozice prezidenta.
Cože?
Zbláznil ses?
Už jsem rozhodnutý.
Přišla za vámi žena z El Progresa.
Je dost rozrušená.
Madam, musíte odejít.
Ne, řekněte mu, že jsem tady.
Použijte to svoje zařízení.
- Ví, že jsem to já? - Ano.
Vyřídím to.
Tohle řídíš ty?
Využil jsi nás?
Ne, nevyužil. Ne.
Je to shoda okolností.
Myslíš si, že jsem blbá? Že jsem jen chudá kráva,
co uvěří všemu, co slyší?
Co? Juane? Manueli? Nebo jak se jmenuješ?
Juan Manuel.
- Aha. - Nemohl jsem říct, kdo jsem.
- Proč? - Mrzí mě to.
Co? Přišel jsi nás přemluvit k podpisu?
Protože Horacio to nedokázal?
Tak místo něj poslali tebe?
Kdy jsi mě viděla kohokoli přesvědčovat?
Stál jsem za vámi.
Bojoval za vás.
- Vážně? - Jo.
- Tak proč jsi přišel? Nechápu to. - Chtěl jsem tě poznat.
Tebe a Tiaga.
Nechápu.
Chtěl jsem vědět, komu patřilo.
Jedl jsi?
GRIL LA ARGENTINA
„Zásadně nesouhlasíme s vysídlením z našich domovů.
Budeme se bránit, i když nás budete chtít vyhodit.“
Perfektní.
Tohle všechno odsud.
Myšlenka je taková, že tu budou dva vchody a plošina pro chodce.
KLINIKA A KOMUNITNÍ CENTRUM
Ty zasraný hajzlové jsou tady!
Ahoj.
Máte kameny?
Sangrío? Co?
To je starostovo auto.
Tak jo. Starosta je tady.
Vytvoříme takovou bariéru z lidí.
Držte se za ruce a zůstaňte v klidu.
Tisk bude chtít rozhovor, ale mlčte.
Tu složku.
- Co děláš? - Proč nenadáváš?
- Říkalas, že nemám nadávat. - Ale jemu můžeš.
- Aha. Zasranej hajzle! - No vidíš.
Ti lidé a ta auta vás nepřišli vyhnat z domovů.
Přijeli opravit a vylepšit vaši čtvrť.
Společnost Concretar přebírá stavbu.
Tady je rozhodnutí města.
Co říká? Nic neslyším.
Ale co je tohle?
Dvě vyhlášky.
Jedna k přihlášení vašich nemovitostí do rejstříku.
A druhá ke zvelebení vaší čtvrti.
Zvelebení?
Vybudujeme vám tu klub, park,
kliniku, kanalizaci,
solární panely a Wi-Fi,
opravíme domy, kde je to třeba,
a postavíme kulturní dům.
Skvěle, pane Moretti!
Zasranej hajzl!
Teď ne!
- Ale já to myslel v dobrém. - Aha, tak to jo.
Co tu děláš? Nejsi tu vítaný.
Nevěděl jsem, že přijedete.
Změnily se mi plány.
Juan Manuel Guerrico stojí za návrhem celé přestavby
a bude ji mít na starost.
Jsem inženýr a vlastním stavební firmu.
Ale dlužím vám ještě něco.
Omlouvám se.
- Promiňte, půjdu si promluvit s tiskem. - Pane starosto!
Je mojí prioritou, aby lidé z mého města měli vše potřebné.
Vylepšení čtvrti El Progreso bylo nevyhnutelné a jsem rád, že pomůžeme.
Překlad titulků: Sebastian Jágr