Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Carlita! Ce faci?
Nu răspund? Cât e ceasul acolo?
Îi sun eu.
Gata.
Gata!
Să mergem!
INIMA ȘTIE
Nu, spune-i că de dragul lui mergem. Da, ca să-l înveselim pe tont.
E mai mult decât enervant puștiul.
Pe bune, habar n-ai…
Mi-a povestit și a plâns patru ore din cauza Ninei.
„Nu, Tony, o iubesc. Ce mă fac fără Nina?
Cum o să mă trezesc în fiecare dimineață? Știu că e o profitoare, dar o iubesc.”
Să fie gata la nouă, altfel îi arăt eu.
- Bine? - Bine.
Încetișor!
- Treaptă! - Surpriza e vizavi.
- Ce mi-ați cumpărat, o mașină? - Normal, o decapotabilă.
- Unde…? - Mai e puțin.
- E la șapte străzi distanță? - Am ajuns.
- Am ajuns? - Acum.
VALE, TE IUBIM PEDRO ȘI TIAGO, PE VECIE
- Ce frumos! Voi ați făcut asta? - Da, eu și tati, aseară.
Scumpule! Ce frumos e!
- Gata, mamă! - Mulțumesc, iubire!
- Și eu vă iubesc. - Vale!
- La mulți ani! - Mulțumesc, Pollo!
Mâine e ziua mătușii Nilda. Zi-i „la mulți ani”!
- La mulți ani mătușii! - O să-i transmit.
Ce faci, Ramón, jigodie? Nenorocitule! Te pârăsc la soră-mea.
Pollo, treci pe trotuar, că te calcă mașina.
- Bine. Nenorocitul de Ramón! - Ascultă-mă. Haide! Mai vorbim.
- Haide, tinere! - Bine.
- Poftim. - Ce mai e și asta?
Ce frumos e!
E superb! Mulțumesc mult. Mulțumesc, scumpule!
- Te iubim. - Și eu vă iubesc.
- Bună, scumpo! Credeam că ai plecat. - N-am zis că luăm micul-dejun împreună?
Ba da. Auzi? Diseară mă duc la Rio, cu Tony și cu Rami.
Un weekend la Rio… Ce frumos!
Haide, bagă-te și tu.
Haide! Hai încoace.
- Dacă insiști… - Haide!
Să ridice mâna cine vrea pomană.
Ne dau prea puțin. Eu nu accept.
Nu știu ce înțelegi prin „puțin”. Sunt bani buni.
Scuze, dar nu-mi cumpăr casă nouă cu banii ăia.
Dărâmă tot ca să facă un centru de recreere.
Chiar crezi că nu au bani?
Jigodii nenorocite!
- Ia vezi cum vorbești! - Bine.
Pedro, dacă ne încăpățânăm, o să ne dea afară fără niciun ban.
Nora, cu tot respectul, gândește! Ăștia așa acționează, prin frică.
N-are rost să opunem rezistență. Trebuie să plecăm, n-avem încotro.
Ia ascultă!
Se aud mașinăriile. Nu le auzi? Eu le aud. Vin buldozerele. Ascultă!
Se aud tare.
- Jigodie nenorocită! - Termină!
- Scuze. - E un rahat cu ochi.
Cum adică nu se poate?
Da, sigur. Mersi.
- 'Neața! - Nu v-am văzut.
Vă pregătesc imediat micul-dejun.
- Parcă-s invizibilă aici. - Exact.
- Bună! - Scumpo!
Ce s-a întâmplat?
Tuki mi-a adus un filtru de aer la juma' de preț.
Hoții de la bulevard îmi cereau o avere.
Am luat bani din borcan, dar mă plătește Adriana.
- Acum te duci? - Da. Vrea să-mi dea un loc de muncă.
- Să vedem ce are de zis. - Bine.
Mă întorc imediat. Între timp, vă îmbrăcați frumos și vă parfumați.
Sărbătorim cea mai frumoasă fată din cartier.
Zău?
- Vrei să luăm cina în centru? - Da.
- Sărbătorim ziua mamei? - Da!
Cu Harleyul n-o să avem belele.
- Trebuie doar întreținut. - Nu?
- Tony! - Unde ești? Urcăm la bord.
Cum adică? Eu n-am ajuns.
Aeroporturile au reguli, chiar dacă avionul e al tău.
Calmează-te, ajung în cinci minute.
Haide, Juan Manuel, nu-mi face asta. Ne cheamă.
- Pacient găsit pe stradă. - Bine.
Lipotimie în urma unui episod sincopal. Are antecedente cardiace.
Pacient în stop cardiac, cu politraumatism după accident.
- Purta cască? - Da. A fost adus inconștient.
- Rudele lui Guerrico? - Da.
Arturo Aslanian, cardiologul lui Juan Manuel.
Cum adică? Nu știam că merge la cardiolog.
- Tu știai? - Nu.
Îl tratez de peste șase ani.
Suferă de o boală cardiacă congenitală severă.
S-a agravat semnificativ în ultimii doi ani.
Are nevoie urgentă de transplant.
- Nu înțeleg. E așa de grav? - E grav de ceva vreme.
E deja în sistemul de transplant.
Tocmai l-am pus pe lista de transplant de urgență.
- Soția lui Pedro Vázquez? - Da. Cum e? Ce s-a întâmplat?
A suferit un traumatism cranian grav, cu leziuni cerebrale.
Sunt ireversibile.
- Ireversibile? E în viață? - Da. Dar e în moarte cerebrală.
Îmi pare tare rău.
Bine…
Dar se poate face ceva? Trebuie să existe ceva…
Nu.
Nu!
Îmi pare rău, e dificil, dar trebuie să vă întreb ceva.
În afară de creier, restul organelor sunt în regulă.
Ar putea fi donator.
Știu că e greu, dar…
Am nevoie de un răspuns.
Gândiți-vă și anunțați-mă.
Bine.
TREI LUNI MAI TÂRZIU
Mami, unde e motocicleta lui tati?
E la poliție. Trebuie să mergem după ea cândva.
Pe asta am văzut-o cu tati lângă stadionul lui River Plate.
Ce frumoasă e!
- E de touring. - Văd.
Termină-ți temele, să mâncăm. Cina e gata curând.
Bine.
Bine ai revenit!
Acționarii se tem că Moretti o să anuleze și n-o să se aleagă nimic de proiect.
Am vorbit cu Gundin, mâna dreaptă a lui Moretti.
Dacă vecinii nu semnează curând, primesc notificare de evacuare.
Pot face asta?
Teoretic, nu, dar o s-o facă.
E ușor. Nu trebuie să faceți nimic. Când sună ceasul, e gata.
Nu rămâi să mâncăm împreună?
De ce?
De ce nu?
- Fiindcă n-am mai mâncat împreună. - Tocmai de-asta.
Nu, se face târziu, șefu'.
Bine.
- Un pic de vin… - Doctorul a zis un pahar pe zi.
Exact, unul.
- Dar ăsta e al doilea. - Azi am voie.
- Cine-a zis? - Doctorul.
O dată pe săptămână pot să beau două.
Vreau să țin un toast. Se poate? Dar întâi vreau să te întreb ceva.
- Cum m-ai descrie? - Drept mincinos.
- Bine, ai dreptate. Și mai cum? - Ciudat.
Mereu ați fost ciudat, dar în ultima vreme, și mai și.
- Să nu negați. - Nu? M-am schimbat după operație.
Da, poate.
Parcă sunteți alt șef.
Aha… Pe care îl preferi? Pe ăla vechi sau pe ăsta?
Pe ăsta.
Da, nu știu, sunteți mereu așa de… Așa de morocănos și de ursuz.
În ultima vreme sunteți mai calm, mai…
Mai sensibil. Vă uitați la mine, mă ascultați.
Și știm că sunteți puțin surd.
- Ce-ai zis? - Terminați!
- Mă cunoști foarte bine, Nancy. - Păi… Vă știu de ani de zile.
Vezi multe…
Și auzi multe. Și vorbești mult.
- Uneori. Și aud fără să vreau. Haideți! - Da, precis…
Noroc!
Noroc, șefu'!
Nu s-a anunțat oficial, dar se aude că o să fim evacuați dacă nu semnăm.
Vedeți? Ce v-am zis eu? Sigur, trebuie să opunem rezistență…
Vale are o idee utilă. De-asta v-am chemat.
- Să o ascultăm. - Mulțumesc că ați venit.
De când a murit Pedro, mă tot gândesc ce ar face în situația prin care trecem.
Mi-a venit din senin o idee care poate e un pic nebunească.
Nu știu dacă e ușor de pus în practică, dar ce avem de pierdut?
Vă propun să terminăm de construit dispensarul și centrul pentru bătrâni.
Dacă le deschidem pe amândouă,
se mai gândesc înainte să intre cu forța în cartier.
Da! Bună idee!
Crezi că așa oprim municipalitatea? Le pasă doar de afaceri.
Îi doare în cot de dispensar și de bătrâni.
Nu e adevărat! Am lucrat 30 de ani la dispensar.
Ca urmare, spitalul a făcut economie de bani și de timp.
A vorbit doctorița!
Am fost infirmieră. Și mă mândresc!
- Te iubesc, Nora! - Mda…
- Te prind eu, jigodie! - Termină!
Cetățenilor și presei o să le pese, Horacio.
Primarul are nevoie de voturi ca să fie reales.
O să dea prost dacă asistă presa la evacuare.
Are dreptate.
Da, precis vine presa… De parcă îi pasă ce ni se întâmplă!
Nu te mai prosti, haide!
Știu că părerile sunt împărțite, deci haideți să votăm, bine?
Să ridice mâna cine se opune propunerii lui Vale.
Cine e de acord?
- Bine, avem majoritate. - Da!
Așa, alegeți prost în continuare! Ascultați cum se apropie mașinăriile.
Da… Pa, Horacio, ne mai vedem!
E o budistă de-aia care ia și Xanax. Încearcă să mă convingă să mergem în Asia.
- În Asia? - Timp de o lună!
Fac: „Hai să negociem!
La Roma, înapoi la Londra, să vedem civilizație.
- Oameni normali.” - Nu-i faci față.
Bună!
Arăți superb! Ai fost la vreo petrecere?
Da, chiar arăt superb. Și da, am fost la o petrecere.
Cu părinții, cu bunica, cu strămătușa senilă, cu frații…
A făcut 92 de ani bunica. Mai știi că te-am invitat?
Azi era!
Azi a fost, dar se pare că nu te-ai uitat la telefon.
Te-am sunat și ți-am trimis mesaje. Nu le-ai văzut?
Îmi pare rău, Gi. Mi-e atât de rușine! L-am avut oprit.
În ultima vreme, totul e oprit când vine vorba de mine.
Tony, dragule,
e momentul să te duci să bei o bere în bucătărie sau să ieși în grădină.
Mă duc acasă dacă vrei, Gi. Vă las singuri.
Nu e cazul, nu durează mult.
Mă scuzați.
Până aici, Juan Manuel. Nu…
Nu mai vreau să fac asta. Nu mai vreau să fiu înțelegătoare.
M-am săturat.
Fie te schimbi, fie îi punem capăt acum.
Bun, Gi…
În primul rând, vreau… să-mi cer scuze.
Dar nu pot să fac schimbarea de care ai tu nevoie.
O să-ți fiu mereu recunoscător fiindcă m-ai ajutat și ai fost lângă mine.
N-o să uit asta niciodată.
TOMOGRAFIE, ECOGRAFIE, MAMOGRAFIE, RADIOLOGIE
Tony, omule!
Am aflat datele donatorului.
Pe bune? Cum? Prin vărul tău?
Nu, el a trebuit să fugă din țară. Nu ți-am zis?
A fost prins vânzând date sensibile și a ieșit urât.
Acum trăiește la Copenhaga.
Le am de la o amică de-a lui, o brunetă sexy.
- Poate mă văd cu ea sâmbătă. - Cine e?
O cheamă Clarisa. E superbă.
Donatorul, idiotule!
- Pedro Emanuel Vázquez. - Pedro Emanuel Vázquez…
Da. Avea 45 de ani. Era muncitor în construcții, căsătorit.
Și ține-te bine! Știi unde trăia?
În El Progreso.
Mulțumesc, frate!
DREPTUL LA PROPRIETATE
FĂRĂ EVACUĂRI
- Ne trebuie dublul de materiale. - Bine.
Pe bulevard, chiar înainte de gară,
e o clădire mare, un șantier închis de vreo cinci luni.
Se zvonește că spală bani.
Mi-a zis un prieten care are un chioșc după colț.
- Poți să mă ajuți, Ramón? - Da.
N-a mai călcat nimeni pe acolo de foarte mult timp.
- Nu? - Nu.
Și ce propui, să furăm?
Furăm? Fii serioasă, Mary! E proiectul unor milionari.
E ca și cum ai lua o găleată cu nisip din deșert.
- Milionari, pe naiba! - Da, da!
În plus, fără să vrea și fără să știe, ar face un bine unor nevoiași.
- Un bine? - Da. Avem toți de câștigat.
- Sună bine. - Pe mine și pe Hugo nu vă bazați.
- Haide, Mary! - Hugo!
- Termină, că plecăm. - De ce?
Ca să n-ajungi la zdup. Termină!
- Ești așa teatrală, Mary! - Ia de-aici „Mary”!
- Nu. Ce…? Scumpo! - Ce nesimțită e!
Bun, și cum facem să… ne autodonăm materiale de pe un șantier abandonat?
- Horacio știe, dar e în tabăra cealaltă. - Cred că știu eu pe cineva.
Nu te-am mai văzut așa.
- Cum anume? - Cu relații.
- Da! Am multe relații, încă de mică. - Relații la chioșc, peste tot… Ce bine!
M-ai udat.
- Șefu'! - Bună, Nancy!
- Vreți un ceai? - Nu, mulțumesc.
- Pot să te întreb ceva? - Sigur.
Cum poate un tip ca mine
să rămână neobservat într-un cartier ca al tău?
Dacă văd unul ca dv. la mine în cartier, mă întreb ce caută bogătașul ăla acolo.
- Cu tot respectul! - Sigur…
Nu e un cartier periculos, dacă asta insinuați.
Nu, nu asta am vrut să spun.
Dacă aveți un prieten, un intermediar, un medic, un preot, un pastor…
Ei sunt cheia
ca să intrați acolo.
Nu vreți ceai?
Nu, mulțumesc.
VALEA, MORETTI! EL PROGRESO E AL NOSTRU
Te-ai rătăcit, frumosule?
Bună! Îl caut pe preot.
E la cimitir.
A murit cineva?
Da, preotul. Acum doi ani.
E de rahat…
Ce-a pățit?
A făcut infarct, chiar în toiul slujbei.
Îi ești rudă?
Da.
Mi-e văr de-al doilea.
Stai de vorbă cu Ramón Acuña.
Era prieten bun cu preotul. E la dispensar.
- La dispensar? - Da.
Faci colțul aici, mai mergi două străzi,
faci la dreapta și dai de o poartă verde și de niște icoane cu Sfântul Expedit.
Așa-l găsești. Ramón Acuña.
- Mersi! - Nicio problemă.
Pa!
Ești turist?
Da. Nu. Cam așa ceva.
„Da. Nu. Cam așa ceva.”
Am venit să vorbesc cu preotul, dar cică a murit.
- Mă duc la Ramón. - Îi știi pe cei din familia Vázquez?
Da, îi știu.
Ți-a dat lăbuța Tita.
Ai văzut?
Merge afacerea?
Da. Treci pe-aici când vrei.
- N-a vrut să mi le dea boul ăla. - Bagă-le în frigider.
- Tu nu ești de pe aici. - Așa e.
- Ești vreo jigodie de la municipalitate? - Nu. Am venit să vorbesc cu preotul.
Preotul nu mai e. Nu… A plecat.
Nu din cartier, adică.
- A dat colțul. - A murit.
Da, a mierlit-o.
Ramón era prieten bun cu părintele Ramiro.
Da, cu el am venit să vorbesc.
E acolo, la dispensar. Îl repară.
Sora mea o să lucreze acolo când sunt gata reparațiile.
Dispensarul e acolo, la poarta verde.
Acolo, la…
- Încolo. Are o… - Mersi!
La verde.
Aveți grijă cu scripetele, o să cedeze. Atenție! Aveți grijă!
- Ești teafăr, Ramón? - Da.
Cine ești?
- Juan. Mă cheamă Juan. - Ești de la municipalitate?
- Am venit la preot, vărul meu. - A murit.
Da, tocmai am aflat. Nu l-am mai văzut de mult.
Eram prieteni. Eu sunt Ramón.
- Îmi pare rău. Juan. - Cacho.
Ricky.
Valeria.
Îmi pare bine!
- E închis de mult, nu? De un an sau doi. - Nu, e așa de trei ani.
- De unde știi? Ești în domeniu? - Am lucrat mult în construcții.
În construcții? Cu mâinile alea?
Da, cu mâinile astea. De ce? În ultima vreme am lucrat în birou.
Am înțeles.
Reluați construcția?
- Forță majoră. - Municipalitatea vrea să ne dea afară.
Vor să ne cumpere casele, să facă un centru de recreere.
E o cooperativă de locuințe și trebuie să fim toți de acord.
Unii nu vor să plece. E greu.
Am văzut afișele pe stradă.
- Martín și Pollo tot n-au venit? - Încă n-a venit nimeni.
- Bine. - Auziți?
Nu vreți să vă ajut? N-am treabă.
- N-avem bani, dacă asta vrei. - Nu, nu vreau bani.
Pot să vă ajut, așa, fără obligații, până îmi găsesc de muncă.
- Ce zici, Ricky? - Sigur, de ce nu?
Bun-venit în tabăra noastră!
Anunță-mă când vin, Ramón.
Pa!
- Dă-mi aia, să mai încerc o dată. - Bun, cu ce vă ajut?
Dă-i! Așa! Dă-i, dă-i!
- Bună! - Bună!
- Cum merge?
El e Juan. Ne ajută.
- Vărul preotului. - Bună! Eu sunt Lore.
Ia să vedem…
- Lore, stai! - Ia-l pe ăla.
Îmi place ăsta.
Vreți un pateu? Juan?
Nu, nu mănânc gluten.
Glumeam!
Pe care-l vrei?
VALE, TE IUBIM PEDRO ȘI TIAGO
Du-te la Lore, să iei astea pe caiet.
- Bine. - Gata?
- Da, arată bine. - Îți place?
Mă duc.
- Bună! - Bună!
Juan. Ne ajută la dispensar. Tiago, fiul meu.
- Salut, amice! - Salut!
- Ieșirea din cartier… - Încolo.
- Du-te cu el. - Bine.
Ne vedem mâine?
- Sigur. - Super!
Mersi de ajutor!
Aia e ca a lui tati.
- E mișto. - Nu-i așa?
- Cu ce se ocupă tatăl tău? - A murit într-un accident.
- Îmi pare rău. - Stai liniștit.
- Acum mult timp? - De ziua mamei.
- Când e ziua mamei tale? - Pe 4 aprilie.
Tipul ăla e rău. Vrea să plecăm din cartier.
Îl cheamă Horacio.
Eu plec. Ieșirea e încolo, bine?
Mulțumesc.
- Ne mai vedem! - Pa!
Nu!
Minți ca un adolescent. Ce naiba făceai acolo?
Carlita, vreau să mă ajuți cu ceva.
Am mașina la intrarea în El Progreso, lângă autostradă.
Trimite o platformă după ea. Mersi. Îți explic mai târziu.
- Scuze, dar ai călcat în rahat? - Da.
Dacă nu mai aveți nevoie de mine, plec.
- Mulțumesc, Nancy. Pe mâine! - Pe mâine!
Pot să vă întreb ceva?
Ce naiba puneți la cale?
- Poftim? - Ce…? Scuze! Pe mâine!
Nancy! Treci încoace.
Inima mea e a cuiva care trăia în El Progreso.
Îl chema Pedro Vázquez.
- De asta m-ați întrebat de cartier? - Da. Și nu m-a ajutat sfatul tău.
- Preotul a murit. - Ați fost acolo?
- Da. - Dar…
Și ce ați aflat?
Era muncitor în construcții.
Era apreciat de toată lumea.
I-am cunoscut soția și copilul, Tiago. E tare simpatic. Îi e dor de tatăl lui.
A murit într-un accident.
Bine, gata!
V-ați dus acolo și i-ați cunoscut.
Mulțumiți-le lui Dumnezeu și lui Pedro și vedeți-vă de viață, bine?
Reconstruiesc un dispensar pentru vecini, ca să nu-i dea afară municipalitatea.
Le-am dat o mână de ajutor.
Da, bine, e frumos să ajuți.
- Dar ajunge. - Da…
Sunteți foarte ocupat, șefu'. Zău așa!
- Mâine mă duc înapoi. - Ce naiba? Nu!
Ați putea avea mari probleme.
G APEL PE WHATSAPP
- Plec. Pe mâine, bine? - Pe mâine!
Astea-s haine de la Pepe, soțul meu.
Cred că vă vin adidașii. Poartă 42, exact ca dv.
Mulțumesc.
Nu! Vă e prea scurtă la mâneci, deci suflecați-vi-le.
Așa!
Ce-i cu fața asta? Ce e?
Ai dreptate.
Cum v-ați dus să munciți în cartierul ăla?
- Cu mașina, cum altfel? - Cu mașina dv.?
În cartierul ăla nu te duci cu Audiul.
Acum, că mi-ai amintit, am avut belele cu o roată.
Da…
De-acum luați autobuzul.
Vreți să arătați ca ei, nu?
De-acum înainte călătoriți ca oamenii normali.
Luați autobuzul 276 de la bulevard. E un stâlp cu numărul lui.
Nu-s extraterestru. Știu cum funcționează transportul public.
Bun. Ies la bulevard… Ce e? De ce faci așa?
Ce-i cu fața aia? Ies la bulevard, iau autobuzul 256…
- Și gata. - Ba nu e gata deloc.
Autobuzul 276. Coborâți pe Campichuelo și apoi luați autobuzul 121.
Două autobuze?
Șefu'…
De 12 ani, în fiecare sfântă dimineață,
iau un tren și două autobuze până aici.
Bine…
- Nu ajung la întâlnire, Tony. - Ce? De ce? Ne-am strâns toți. Unde ești?
- A intervenit ceva. - Ce anume? Moretti e pe drum.
Zi-i că mă simt rău. Știe că am fost operat.
- E vorba de o gagică? - Zi-i ceva, Tony.
A venit Moretti. N-o să-l mint.
Haide! Ești avocat, lasă prostiile.
Domnule primar!
- Bun-venit! - Ce face omul nostru?
Cu el vorbesc. Însoțește-l pe dl primar.
- Pe aici, domnule. - Vin și eu imediat.
- Cobori sau nu? - Unde? Unde ești?
- Mă scuzi o clipă? Sunt… - Mă lași să trec?
Alo!
Deschizi ușa, te rog? Am fost jefuit.
Șofer!
Am…
Ieri a trecut jigodia de Horacio
cu celelalte două jigodii, Babi și Sangría.
Când s-au uitat încoace, i-am strigat: „La cine te uiți, jigodie?”
S-au scăpat pe ei de frică, au făcut pe proștii și au plecat.
Nu mai face pe durul cu cretinii, că o s-o încasezi într-o zi.
Nu sunt cretini, sunt jigodii.
- Îmi dai găleata cealaltă? - Da.
- Vrei un mate, Juan? - Nu, mersi.
- Bună! Ce-ați mai avansat! - Nu-i așa?
- Au mai adus cărămizi. - De la pila lui Lore.
Ea o să ajungă la zdup.
- O să-ți fie dor de mine, Cacho? - Da.
Deci faci rău pentru binele comun?
E ceasul tău? Ce mișto e!
Îl am de la unul cu falsuri.
Cât e ceasul?
Nici nu merge. Știe cineva cât e ceasul?
Era 10:45 mai devreme. O fi 10:50 acum.
Mă duc la muncă.
Zi-i lui Cali că mâncăm acolo diseară. Să-mi facă reducere!
Ieri a făcut pe prostul și am plătit preț întreg.
Bine, o să-i zic. Ne mai vedem.
- Pa! - Te sun, Lore.
- Unde lucrează Vale? - La La Argentina.
Un birt cu grătar de la bulevard. Se mănâncă bine.
Da, se mănâncă foarte bine.
Să treci pe acolo.
M-am răzgândit, vreau mate.
- V-au trimis mobilul ăsta de la birou. - Da, mulțumesc.
Faceți duș și culcați-vă.
Vedeți ce înseamnă munca?
Ia vezi!
Auzi, Nancy?
Pepe mai are camioneta aia?
- Camioneta? Da. - Oare mi-o închiriază?
De ce?
- Îmi trebuie câteva săptămâni. Ar vrea? - Nu știu, o ia la muncă.
Mda…
Îi pot împrumuta una de-a companiei.
Întreabă-l și anunță-mă.
Mulțumesc!
- Niște sărăntoci, faliți moral! - Stai așa! Despre ce vorbești?
Ce companie bună pentru acest suflet nobil!
- Corupt de viciile și mizeria Vestului. - Așa e!
- Amin! - Amin și dolari!
Grozav discurs! Grozavă noapte! Mai știi cum s-a terminat?
M-am trezit despuiat, întins pe jos, după pompa de la piscină.
- M-a găsit grădinarul, mai știi? - Cum să uit?
Doamne! Plin de furnici, ciupit… Ce mai noapte!
Știi ce? Nu…
- Nu-s omul ăsta. - Ba da.
- Ba nu-s eu. - Ba da.
Nu sunt eu!
Mă îngrijorează când spui asta.
Nu-ți dai seama? Pe bune! Nu par diferit, mai bun?
- Nu, pari idiot. - Ăsta era idiot.
- Ba nu. - Am trăit 44 de ani ca un idiot.
Dar m-am schimbat. Știu că e greu de înțeles.
Dar mă uit la clip și-mi zic
că nu i-aș mai invita la ziua mea sau la mine acasă pe ăștia.
Discursul a fost jalnic.
Nu-mi mai pasă de unele chestii, iar de altele a început să-mi pese.
De pildă, cartierul ăla.
Da, cartierul ăla. Îmi face bine.
Deci te-ai dus înapoi.
Da, m-am dus înapoi.
Și mi-am dat seama de ceva important.
N-am făcut niciodată nimic fără să aștept ceva în schimb.
Chiar crezi că avem dreptul să-i dăm afară pe oamenii ăia?
- Ia gândește-te. - Să mă gândesc?
Bine, vrei să-ți spun ce cred?
Bine. Înțeleg chestia cu schimbările. O înțeleg perfect.
Aduni 44 de ani cu un transplant și îți dă o criză existențială.
Înțeleg perfect. Dar termină! Ajunge! Ascultă-mă. Stai, uită-te la mine.
Să facem ordine în căpșorul ăla derutat al tău.
Știi cine ești?
Ești Juan Manuel Guerrico, președintele Concretar.
Tu l-ai convins pe Moretti să se implice în proiect.
Tu ai tot interesul să plece oamenii ăia pe care îți place atât să-i ajuți.
- Știu că e greu de înțeles… - Nu e greu.
Nu e doar greu, e foarte greu! E imposibil. Îmi stă mintea în loc.
Îmi contrazic interesele de afaceri, dar îmi respect principiile de om.
Ascultă-mă bine, Che Guevara. O să-mi pierd cumpătul.
O să fac o cădere nervoasă. Mi se zbate ochiul.
Ochiul maro!
„Principiile de om”? De când?
GRĂTAR LA ARGENTINA
- Ce camionetă frumoasă! - Proaspăt ieșită pe poarta fabricii.
- Vreau să merg în spate. - Te plimb mai târziu.
- Uite, împrumutată de văru-meu. Ce zici? - E frumoasă. O să ne prindă bine.
Acum putem să luăm tot, Martín.
- Merge mai rapid. - E mișto.
Notează-ți: 30…
- Pollo! L-ai văzut pe Tiago? - Nu l-am văzut.
- L-ați văzut pe Tiago? - Nu.
- Nu? - Nu.
Nu-l găsesc nicăieri.
- Așadar? - Nu…
- Să mergem. - Mulțumesc.
- L-ați văzut pe Tiago? - Nu l-am văzut pe aici.
- Nu? - Nu.
Oprește!
- L-ai văzut pe Tiago? - Nu.
L-ați văzut pe Tiago?
- Tu l-ai văzut? - Nu.
- Bună! - L-ai văzut pe Tiago?
Nu. De ce?
Ce faci, Tiago?
Mama ta e foarte îngrijorată. Nu poți pleca fără să spui nimănui.
- Îți plac motocicletele? - Ce?
- Am întrebat dacă-ți plac motocicletele. - Da. Le ador. Am avut două.
Eu și tata voiam să ne cumpărăm una. Am o pușculiță sub pat. Mama nu știe.
- Să nu-i zici! - Stai liniștit.
- Pot să stau puțin cu tine? - Da, normal.
- Îmi arăți și mie? - Da.
- E una dintre cele care îi plăceau tatei. - Ce tare e!
- Da, e blană. - Da.
Jigodie nenorocită! Uite, Vale!
Tiago! Ce-ai avut în cap, de ai dispărut așa? Unde ai fost?
Să-l văd pe tati.
- Scumpule! - Ce jigodie mică!
Gata, calmează-te, e în viață.
- Insensibilo! - Parcă nu ți-a trecut prin cap!
- E un singur bărbat? - Da.
- La ce oră a fost? - La 03:17.
Pune-i pauză, te rog. Mărește imaginea.
Infractorul seamănă cu fratele meu, nu?
Mulțumesc, Mauro. Poți pleca.
Habar n-are unde e depozitul. Abia știe unde e biroul. E imposibil să fie el.
Când e vorba de fratele meu, nu mai folosesc cuvântul „imposibil”.
- Bun… - Nu.
- Bună! - Bună!
- Să nu uiți că avem antrenament azi. - Nu uit.
- Ce-i cu astea? - Ca să terminăm de tencuit.
Unde le-ai găsit?
Pe un șantier abandonat din Almirante Brown.
Mi-a zis văru-meu de el. Aseară m-am dus după ele.
Bine, grozav.
Nu te uita așa. Și tu ai făcut-o.
Mulțumesc!
Te adaug în grupul de WhatsApp, ca să comunicăm între noi.
Așteptați o clipă?
- Trebuie să plec, întârzii. - Da, vin imediat.
- Uite! Asta-i plăcea lui tati. Mulțumesc! - Așa e.
Mai trecem mai târziu.
- Mai târziu n-o să mai fiu. - Bine.
- Ce faci când nu vii aici? - Bună dimineața!
- Ce faci? Toate bune? - Ce faci când nu vii la birou?
Știu și eu?
Joc tenis, stau cu prietenii, încerc să-mi trăiesc viața. De ce?
Îți dau o cremă de mâini de-a mea.
Iau lecții de sculptură.
- Lucrați cu ciment? - Cu argilă.
Ce ciudat!
Nu credeam că e așa abrazivă.
Se pare că asta e.
Au dispărut niște materiale din depozit.
- Asta legat de ciment… - Ce nasol!
Am văzut filmarea împreună cu Tony.
Hoțul seamănă mult cu tine.
Mă acuzi de ceva?
Tu ai fost?
Nu.
Te porți ciudat în ultima vreme. Faci lucruri pe care nu le făceai.
Hai să încheiem aici discuția, că altfel se termină prost. Te știu eu.
Documentele pentru licitație.
Semnează-le, te rog.
- Mai târziu, când am timp. - Nu, semnează-le acum.
- Vreau să le citesc pe îndelete. - Le-ai citit de 20 de ori!
Ce s-a întâmplat?
- Au venit jigodiile și au distrus tot. - Au o înțelegere cu municipalitatea.
Normal! Ți-am zis, i-am văzut stând de vorbă la benzinărie.
- Mi-ai zis de trei ori. - Bine, dar avea dreptate.
Haideți să vedem ce au făcut! Nu ne dăm bătuți. Mergem până la capăt.
- Da! Îl reparăm, ce naiba! - Ia uite ce optimist e dintr-odată!
Trebuie să stăm de pază, că vin iar.
- Suntem mai mulți. Stăm pe rând. - Da, exact!
- Eu pot diseară. - Da, și eu.
- Să facem grupurile. - Bine.
- Eu cu cine stau? - Nu facem nimic. Ești surd?
- Gata, te-am adăugat în grup. - Super!
- Scoate notificările, altfel… - Alo?
- Iar? - …te scot din minți.
Stai liniștită. Da, vin acum.
- Ce s-a întâmplat? - Nimic, doar că Sofía a avut febră azi.
Îi scăzuse, dar a urcat la 39, deci o duc la Urgențe. Îmi pare rău.
- Du-te! - Mersi.
Mai am niște sirop de la Tiago, dacă vrei.
- Stai liniștită, am. Te anunț. - Dacă ai nevoie de ceva…
- Pa! - Pa!
- Mă duc. - Pleci?
- Are febră Sofía. - A…
- Bun, uitați, ca să vă mai încălziți. - Mulțumim!
Vin cu Cacho și Pollo la 02:00, să vă înlocuim.
Bine, fată.
Câți ani are Sofía, fata lui?
- Cinci. - Cinci…
Biata de ea!
- Tu ai copii? - Nu.
Nu?
N-ai vrut sau n-a fost să fie?
Nu m-am însurat și n-am trăit cu nimeni.
Nu mi-ai zis unde stai.
În Temperley.
- Și vii până aici ca să ne ajuți? - E un lucru rău?
E ciudat.
- E ciudat să vrei să ajuți? - N-ar trebui, dar da, e ciudat.
Am rătăcit mult timp.
Și viața m-a adus aici.
Mi-e bine.
Îmi place aici.
Ai fost închis?
De ce spui asta? Nu.
Nu!
Când ne-am cunoscut, ai zis că ai petrecut mult timp departe de aici, de familia ta.
Prin asta trec deținuții.
Dar și cei care călătoresc, nu?
Am fost în Chile multă vreme. Am rude acolo.
Pot să te întreb și eu ceva?
Da.
Neîncrederea asta în oameni…
O ai dintotdeauna sau de când a murit Pedro?
- Scuze, te-am făcut să te simți prost. - Nu, stai liniștit.
L-am iubit mult pe Pedro.
Enorm!
Pedro era…
un om grozav.
Lumea are nevoie de mulți oameni ca el.
Uneori nu înțeleg voia Domnului.
Bun…
Mulțumesc.
- Somn ușor! - Și ție!
- Stai! - Dă-te jos!
Calmați-vă! E-n regulă!
Să mergem!
Ce s-a întâmplat?
Ce ai?
Au fost ăla care umblă cu Horacio și unul pe care nu-l știu.
Nu se poate! Iar?
Uite! E doar apă. Mi s-a stricat frigiderul. Scuze!
Nu, stai liniștită. Las-o baltă, plec.
Nu, rămâi aici!
Rămâi.
Toate bune? Mai vrei ceva? Perne?
- Mersi! - Cu plăcere.
Bun…
E-n regulă.
- E-n regulă. - Da.
- Somn ușor. - Și ție.
Gata.
Manuel?
Ce…? Ce-ai pățit?
- Lasă-mă, n-am nimic. - Cum adică?
- De ce conduci chestia asta? - Tu ce cauți aici la ora asta?
E joi. Mic-dejun de afaceri, ca de obicei.
Alo!
E mai grav decât credeam.
Doamnelor! Ce mă bucur să vă văd! Ați venit să-mi spuneți că semnați?
N-ai principii și ești un infractor.
Dacă vrei să pleci din cartier, orice motiv ai avea, nu-mi pasă, pleacă.
Dar ce-ați făcut tu și bătăușii tăi aseară e suficient ca să ajungeți după gratii.
- Știai asta? - Ce agresivă e!
Explică-mi și mie ceva. Despre ce naiba vorbești?
Nu face pe prostul, Horacio. Nu ne e frică de tine.
De ce v-ar fi? Ia explică-mi.
Fiindcă l-ați bătut pe Juan și ați distrus dispensarul.
N-aveți decât să-l tot distrugeți, fiindcă o să-l tot reparăm.
Nu ne dăm bătuți așa ușor.
Stai să văd dacă am priceput.
Ai venit să mă ameninți? Tu, văduva veselă?
Nu!
Nu.
- Ești o jigodie nenorocită. - Haide!
- Asta ești. O jigodie nenorocită! - Să mergem!
Văduva veselă! Hai, să te-aud!
- Șterge-o! - Să mergem, Valeria!
- Nici n-a murit bine bărbatu-tău. - Nu! Mergi! Încolo!
Nu-i pot spune adevărul. Trebuie să mă duc înapoi.
De ce trebuie să te duci?
Nu mă lua cu sentimentele și emoțiile. Zi-mi ceva concret, ce înțeleg.
De ce? Te simți vinovat că el a murit, iar tu nu?
- Îl cheamă Pedro. - Îl chema Pedro!
- S-a dus… - Termină!
E greu de explicat ce simt și prin ce trec acum.
Bine, stai liniștit.
Vreau să fac un duș singur. Te superi?
Nu. Te aștept, mergem împreună la birou. Sau te întorci la cauza ta socială?
Mă întorc la cauza socială.
Perfect.
Vrei să se ducă naibii tot? Atunci o să avem grijă să se ducă.
Juan!
- Salut! - Salut!
Am văzut că vi s-a stricat frigiderul. Așa vă mulțumesc că m-ați îngrijit.
Ești cel mai tare!
- Adu un vecin să mă ajute. - Nu, du-te în casă.
- Mamă! - Hai, Tiago!
De unde ai avut bani de frigider?
Nu știu de unde ai bani ca să cumperi atâtea. Scuze…
Crezi că fur?
Nu, vorbesc serios.
Am economii. Am muncit o viață și am vrut să-ți fac un cadou.
Dar am greșit…
Nu! Stai!
Nu-s obișnuită să mă trezesc cu lucruri exact când am nevoie de ele.
Iartă-mă.
- Pot să-l dau jos? - Da.
- Tiago! - Tiago!
- Adu un vecin. Hai! - Bine.
Nu, nu-s și fete, doar noi trei. Da. Serios?
E înnebunit după taiwaneză.
Vin după ce termin cu băieții.
- Ești îndrăgostit? - Ce?
- Ești îndrăgostit de văduvă? - Nu te lași?
Ești îndrăgostit.
Înțeleg că trebuia să afli de la cine a provenit și a cui a fost…
inima care îți bate în piept.
Te înțeleg. De fapt, te-am și ajutat să afli, nu?
Dar e prea mult să te îndrăgostești de văduvă, Juan Manuel. Prea mult!
Da, nu știu dacă e bine ce fac.
Dar poate trebuie să treci prin ce am trecut eu ca să înțelegi.
Simt…
că parcă m-am trezit.
Și ce-o să faci?
Ce ai de gând?
Lași totul în urmă, ca să duci o viață simplă, modestă,
într-o lume cu oameni reali, care au probleme reale?
Nu e cazul să fii ironic, tontule.
Nu știu ce-o să fac, dar știu că viața asta…
Nu-mi mai place prea mult și nu știu dacă pot continua așa.
Ba da! Haide!
- Nu! Sunt împiedicat. - Haide! Nu, ce vorbești?
Ramón! Filmează-ne.
Filmezi? În seara asta sărbătorim.
Mâine, 25 iunie, se deschid dispensarul și centrul de zi pentru bătrâni,
datorită vecinilor din El Progreso care nu vor să plece de aici.
Și n-o să plecăm!
- Așa e. - Nu plecăm!
El Progreso nu pleacă!
Alo! Jigodie nenorocită!
- Gura! Nu vezi că filmează? - Nu, uite!
Ce? Nu trebuia să ne apărăm casele?
Păi…
Zi și tu ceva!
- S-a răzgândit. Ne-am răzgândit amândoi. - Așa e.
Grozav!
Haideți să dansăm!
Martín! N-ai dansat deloc cu mine în seara asta.
- Mă eviți? - Cum să te evit?
- Hai încoace, piticanie! - Mă eviți.
Pa, Juan! Vii mâine?
- Bine, super! - Pa, Vale!
- Ce e? Nu pornește? - Nu.
- Nu știu de ce. - Ai înecat motorul?
Așa pare.
- Saltă capota. - Ce frig!
- N-ai baterie. - Poftim?
E mâna nenorociților ălora!
Stai! Las-o baltă, Cacho.
Îmi cumpăr alta mâine.
Nu vreau probleme. Dă-le pace!
Uită-te la ei!
Un sexos…
și un flenduros.
Haide! Dă-i înainte.
E-n regulă.
Haide, Cacho!
Hai acasă.
- Pa! - Pa!
E cam târziu să te duci la autobuz. Nu vrei să rămâi?
- Mai e și frig… - Așa e.
Dar mâine am treabă.
Îmi face bine să fiu cu tine.
Dar trebuie s-o iau încet, bine?
Bine, o luăm încet.
Fetițo!
Ți-am lăsat casa bec.
Mulțumesc, Nora.
Cu plăcere.
- Pe mâine! - Noapte bună!
Pe mâine!
- Am pierdut! - Încă n-am terminat de citit.
- Dacă nu semnăm, ne dau afară. - Lasă-mă să termin! Nu se poate.
Ba se poate. Au ales și firma de construcții, Concretar.
Pollo are dreptate.
- Jigodii nenorocite! - Jigodii nenorocite!
- Treci pe la magazin mai târziu. - Bine.
JUAN APELARE
CONCRETAR: O NOUĂ VIZIUNE PENTRU DEZVOLTAREA URBANĂ
Felicitări! Luni, pe 14, putem începe lucrările în cartier.
Eu n-o să particip.
Poftim?
- Demisionez din funcția de președinte. - Ce-ai zis?
Zău așa, Juan Manuel!
Decizia e luată.
Vă caută o femeie din El Progreso. E destul de nervoasă.
- Vă rog să plecați. - Nu, spune-i să vină aici.
Folosește dispozitivul ăla.
- I-ai zis cine sunt? - Da.
Mă ocup eu, Gustavo.
Tu ești patronul aici?
Te-ai folosit de noi?
Nu, nu m-am folosit de voi. E doar o mare coincidență.
Crezi că sunt proastă, o biată idioată care…
crede tot ce i se spune?
- Juan? Manuel? Cum te cheamă? - Juan Manuel.
- Juan Manuel… - Nu puteam să-ți zic cine sunt.
- De ce? - Îmi pare rău…
Ai venit să ne convingi să semnăm și…
Primarul nu putea vorbi cu Horacio. Te-a trimis în locul lui sau ce?
Ți s-a părut că am încercat să vă conving?
Am fost mereu de partea voastră.
Am luptat pentru voi.
- Serios? - Da.
- Atunci de ce ai venit? Nu înțeleg. - Ca să te cunosc pe tine.
Și pe Tiago.
Nu înțeleg.
Trebuia să știu a cui e inima.
Ai mâncat?
GRĂTAR LA ARGENTINA
„Refuzăm ferm să fim obligați să ne abandonăm casele.
Vom rezista când veți încerca să ne evacuați forțat.”
Perfect!
Toată partea asta de aici.
Ideea e să ai două intrări și o rampă pentru pietoni.
CENTRU COMUNITAR
Vin jigodiile nenorocite!
Bună!
Ai adus pietre?
Sangría! Nu?
E mașina primarului.
Bun… Vine primarul.
Să formăm un cordon uman. Ne ținem de mână și ne păstrăm calmul.
Vine și presa, dar nu spunem nimic.
Dă-mi dosarul.
- Ce-am făcut? - Înjură-l!
- Ai zis să nu înjur! - Acum ai voie.
- Jigodie nenorocită! - Așa!
Camioanele și oamenii n-au venit să vă dea afară,
ci să construiască și să aducă îmbunătățiri în cartier.
De lucrări se ocupă firma Concretar.
Iată hotărârea municipalității.
Ce zice? Nu aud nimic.
- Ce-s astea? - Sunt două decrete.
Unul vă permite să vă intabulați casele.
Celălalt autorizează reamenajarea cartierului.
Ce reamenajare?
O să aveți club, piață,
dispensar, canalizare, panouri solare, Wi Fi,
case în paragină renovate și sală de evenimente.
Bravo, Moretti!
Jigodie nenorocită!
Nu acum!
- Nu, ziceam așa, în sensul bun. - Bine.
Ce cauți aici? Nu ești binevenit aici.
Guerrico! Nu știam că vii.
Am schimbat un pic planul.
Juan Manuel Guerrico a proiectat lucrările de construcție
și se va ocupa de reamenajare.
Sunt inginer și dețin o firmă de construcții.
Nici asta nu v-am spus.
Iertați-mă.
- Mă scuzați, mă duc să vorbesc cu presa. - Dle primar!
Prioritatea mea e să mă asigur că oamenii primesc ceea ce merită.
Cartierul trebuia reamenajat de mult. Am venit să ne implicăm.
Subtitrarea: Alexandra Țone