Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Карліто, як справи?
Не відповідають? Котра година?
Я їм подзвоню.
Зараз.
Гаразд.
Давай.
СЕРЦЕ ЗНАЄ
Ні, скажи цьому дурню, що ми їдемо в подорож заради нього.
Щоб розважити козла.
Він нереальний зануда.
Серйозно, ти не уявляєш…
Він чотири години без упину говорив і плакався про Ніну.
«Тоні, я ж її кохаю. Що мені робити без Ніни?
Як мені прокидатися вранці?
Так, знаю, що вона павучиха, але я її кохаю».
Хай буде готовим о дев'ятій, бо матиме справу зі мною.
-Добре? -Так.
Обережно.
-Сходинка. -Сюрприз через дорогу.
-Що мені купили? Машину? -Звісно. Кабріолет.
Але де…
-Майже прийшли. -Де це?
-В іншому районі? Гаразд. -Тут.
-Прийшли? -Тепер так.
ВАЛЕ, МИ ТЕБЕ ЛЮБИМО ПЕДРО І ТЬЯҐО. НАЗАВЖДИ
-Яка краса! Це ви зробили? -Так, ми з татом учора намалювали.
Любий! Це так гарно!
-Усе, мамо, годі. -Дякую, любий.
-Я вас теж люблю. -Гей, Вале, з днем народження!
-Дякую, Пошо! -Завтра день народження в тітки Нільди!
-Привітайте її. -Переказуй наші привітання!
Перекажу!
Здурів? Рамон, сраний покидьок!
Козел! Я сестрі розповім!
Пошо, іди на тротуар, бо машина зіб'є.
-Довбаний Рамон. -Послухай мене.
До зустрічі.
-Давай, хлопче. -Точно.
-Ось. -О! А що тут?
Яка краса!
Це прекрасно! Дякую.
Дякую, коханий.
-Ми тебе любимо. -І я вас.
Привіт, люба. Я думав, ти вже пішла.
Ми ж домовилися поснідати разом, пам'ятаєш?
А, так. Слухай,
я ввечері їду в Ріо з Тоні й Рамі.
Вихідні в Ріо, чудово.
Давай, залазь.
Ну ж бо.
Іди сюди.
-Якщо наполягаєш. -Давай.
Підніміть руку, якщо хочете ці копійки.
Це жалюгідно. Я не візьму цю подачку.
Не знаю, що для тебе копійки, бо нас влаштовує.
Вибач, Орасіо, я за ці гроші новий будинок не куплю.
Це все знесуть і побудують центр відпочинку.
Думаєш, у них немає грошей?
Срані покидьки!
-Стеж за язиком! -Добре.
Педро, якщо впиратися, нас витурять без жодної копійки.
Норо, з усією повагою, подумай.
Вони так і діють. Залякують.
Немає сенсу опиратися.
Наш єдиний вихід — піти.
Слухай.
Це звук машин. Чуєш? Бульдозери їдуть. Слухай.
Це чудово чути.
Сраний покидьок!
Припини!
-Вибач. -Він гімнюк.
Як це — не можеш?
Так, звісно. Дякую.
-Вітаю. -Я вас не бачила.
Зараз буде сніданок.
-Схоже, мене тут ніхто не помічає. -Точно.
-Агов. -Кохана!
Що таке?
Тукі дістав мені повітряний фільтр за половину ціни.
Шахраї на вулиці хотіли мене обібрати.
Я взяв гроші з банки, але мені заплатить Адріана.
Ти їдеш?
Так. Вона запропонує мені роботу.
-Послухаємо, що це буде. -Гаразд.
Я швидко повернуся. А поки одягайтеся,
нанесіть парфуми,
бо ми святкуватимемо день народження найгарнішої дівчини.
-Правда? -Хочеш повечеряти в центрі?
-Так! -Святкуємо мамине свято?
-Так! -Так!
З «харлі» домчимо гарно.
-Залишилося його полагодити. -Скажи?
Тоні!
Де ти? Зараз буде посадка.
Як це — посадка? Я ще не приїхав.
В аеропортах треба дотримуватися правил, навіть якщо ти власник літака.
Я майже на місці. П'ять хвилин.
Хуане Мануелю, не роби так зі мною. Нас кличуть.
Пацієнта знайшли на вулиці.
-Ясно. -Непритомність, синкопальний епізод.
Захворювання серця.
Зупинка серця, численні травми через аварію на мотоциклі.
-Він був у шоломі? -Так. Прибув без свідомості.
Родичі Ґерріко?
-Так. -Артуро Аланьян.
-Добридень. -Кардіолог Хуана Мануеля.
Я не знала, що він звертався до кардіолога.
-Ти знав? -Ні.
Я його лікую понад шість років.
У нього важка вроджена вада серця,
яка за останні два роки сильно погіршилася.
Потрібна термінова трансплантація.
-Не розумію. Це серйозно? -Це вже довго серйозно.
Він був у системі трансплантації,
і тепер він у списку термінової трансплантації.
-Дружина Педро Васкеса? -Так. Як він? Що сталося?
Він отримав важку травму голови з пошкодженням мозку…
Це незворотно.
-Незворотно? Він живий? -Так…
Але мозок мертвий.
Мені щиро шкода.
Ясно.
Але ж можуть щось зробити?
Має бути щось…
Ні.
Ні!
Пробачте, це важке питання, але мені доведеться його поставити.
Крім мозку, з рештою органів усе гаразд.
Він може бути донором.
Знаю, це важко,
але потрібна відповідь.
Подумайте над цим і дайте мені знати.
Гаразд.
ТРИ МІСЯЦІ ПО ТОМУ
Мамо, де татів мотоцикл?
У поліції. Треба його якось забрати.
Це мотоцикл, який ми з татом бачили біля стадіону «Рівер Плейт».
Який гарний.
-Це турер. -Бачу.
Закінчуй домашнє і ходи їсти.
-Вечеря скоро буде. -Добре.
КОНКРЕТАР
З поверненням!
Акціонери хвилюються.
Бояться, що Моретті все скасує і нічого не відбудеться.
Я розмовляв з Ґундіном, правою рукою Моретті.
Каже, якщо місцеві скоро не підпишуть, їм вручать повідомлення про виселення.
А вони таке можуть?
Ні. Але можуть.
Усе просто. Вам не треба нічого робити. Таймер спрацює — усе готово.
Чому б тобі не повечеряти зі мною?
Навіщо?
А чому ні?
Бо ви зі мною ніколи не вечеряли.
Так, тому й варто.
Ні, босе, вже пізно.
Гаразд.
-Трохи вина. -Лікар сказав, один келих на день.
Саме так, один.
-Але ж це другий. -Я сьогодні шахраюю.
-Хто вам дозволив? -Лікар.
Він сказав, раз на тиждень можна два.
Я хочу сказати тост. Можна?
Але перед тим хочу тебе спитати.
-Як би ти мене описала? -Брехун.
-Твоя правда. А ще? -Дивак.
Ви завжди були диваком, але зараз стали ще дивнішим.
-Не заперечуйте. -Я змінився після операції.
Так, можливо.
Ви наче інший бос.
Який кращий? Старий чи новий?
Цей.
Так, я не знаю. Ви завжди були таким…
таким похмурим, сварливим.
А зараз ви спокійніший, ви…
чутливіший. Ви мене бачите, чуєте.
А ми обоє знаємо, що ви трохи глухий.
-Га? -Припиніть.
Ненсі, ти мене добре знаєш.
Так. Стільки років у вас.
Багато що бачу.
І чуєш багато.
-І говориш багато. -Іноді.
Проте це не навмисно. Даруйте.
Так.
Будьмо.
Будьмо, босе.
Цього ще не заявили офіційно,
але нас виселять, якщо не підпишемо.
Ось. А що я вам казав?
Ні, треба чинити опір…
Вале має ідею, тому ми й зібралися.
Послухаємо її.
Дякую, що прийшли.
Після смерті Педро я думала, як би він вчинив у цій ситуації,
з якою ми зіткнулися.
І раптом у мене виникла ідея. Можливо, трохи божевільна,
і я знаю, що її реалізувати нелегко, але нам нічого втрачати.
Тож я пропоную добудувати медичний центр
і будинок для літніх,
і якщо ми їх обидва відкриємо, вони подумають зайвий раз,
перш ніж вдиратися сюди.
-Чудово! Гарна ідея! -Так.
Думаєте, це зупинить міськраду, коли їх цікавить лише бізнес?
Їм насрати на медцентр чи літніх людей!
Це неправда.
Я працюю в медцентрі вже 30 років,
і ми заощадили лікарні час і гроші.
О, лікарка заговорила.
Медсестра, і я цим пишаюся.
Люблю тебе, Норо.
-Та ну. -От попадешся мені сам!
Припини.
Але громадська думка буде цікава пресі, Орасіо.
Бо меру потрібні голоси, щоб його переобрали.
Йому зашкодить, якщо преса буде тут, коли нас виганятимуть.
Вірно каже.
Аякже, преса — тут.
Ніби пресі до нас є якесь діло.
Годі цих дурниць.
Думки розділилися. Давайте проголосуємо, гаразд?
Хто проти пропозиції Вале —
підніміть руку.
Хто за?
-У нас більшість. -Так!
Продовжуйте робити неправильний вибір. Слухайте, вони вже їдуть. Слухайте.
Так. Бувай, Орасіо. До зустрічі.
Вона із цих дівчат, що сидять на буддизмі й ксанаксі.
Вмовляє мене поїхати в Азію.
-В Азію? -На місяць.
А я кажу: «Давай домовимось. Їдьмо…
В Рим, у Лондон, побачимо цивілізацію.
-Нормальних людей». -Ти здурієш.
-Ого! -Привіт.
Яка розкішна! Була на вечірці?
Так, я розкішна.
Так, я була на вечірці.
З батьками, бабусею, двоюрідною бабусею, братами й сестрами…
Моїй бабусі сьогодні 92 роки. Тебе запрошували, пам'ятаєш?
Це сьогодні.
Сьогодні. Але ти не дивився телефон, так?
Кілька дзвінків і повідомлень від мене. Не бачив?
Пробач, Жі. Мені так соромно.
Він був вимкнений.
Так. У тебе зараз на мене ніщо не працює.
Тоні, любий, тобі зараз час піти на кухню і випити там пива,
або в саду — байдуже.
Жі, якщо хочеш, я піду додому. Залишу вас удвох.
Не треба. Я ненадовго.
З вашого дозволу.
Усе, Хуане Мануелю. Я…
Я цього більше не хочу. Ні.
Мені набридло бути розуміючою.
Годі.
Або ми щось справді змінюємо, або закінчуємо зараз.
Гаразд, Жі.
По-перше, я хочу… перепросити,
але зараз я не можу зробити тих змін у стосунках, яких ти хочеш.
Я завжди буду вдячним за те,
як ти допомагала й підтримувала мене.
Я цього ніколи не забуду.
ВІДДІЛ ВІЗУАЛІЗАЦІЇ КТ — УЗД — МАМОГРАМА — РЕНТГЕН
Тоні, друже.
Я маю інформацію про донора.
Здуріти. Як ти її дістав? Через кузена?
Ні. Кузен утік з країни. Я не казав?
Його спіймали на продажу конфіденційних даних.
Тепер він живе в Копенгагені.
Ні, це його подруга, неймовірна брюнетка.
-Може, зустрінемося в суботу. -Хто це?
Її звати Кларіса. Вона прекрасна.
Донор, ідіоте.
Педро Емануель Васкес.
Так. Сорок п'ять років, будівельник, одружений.
А тепер поворот. Хочеш знати, де він жив?
В Ель-Проґресо.
Дякую.
ПРАВО НА ВЛАСНІСТЬ
НІ — ВИСЕЛЕННЮ
-Знадобиться вдвічі більше матеріалів. -Так.
На вулиці перед станцією
ведеться будівництво, але воно вже п'ять місяців заморожене.
Ходять чутки, що там відмивають гроші.
Мені це розповів мій друг, власник кіоску за рогом.
-Рамоне, допоможеш? -Так.
Там давно нікого не було.
-Нікого? -Нікого.
Ти кажеш нам красти?
Красти?! Марі, ти чого?
Це великий дорогий проєкт.
Це ніби взяти відро піску в пустелі.
-Дорогий, срака. -Так!
До того ж, навіть не замислюючись і не знаючи про це,
вони зроблять добру справу для нужденних.
-Добру справу? -Так.
-Усім добре. -Згоден.
-Добре. -Це без мене. І без Уґо.
-Марі, облиш! -Уґо!
-Припиняй, ми йдемо. -Чому?
Якщо залишишся, сядеш. Ось чому.
-Марі, ти драматизуєш! -Марі? Ось вам Марі.
-Ні. Що? Кохана! -Грубіянка.
Гаразд, як влаштувати…
«самопожертвування» матеріалів з покинутого місця?
Орасіо знає, але він в опозиції.
Здається, я декого знаю.
Оце не думав, що ти така.
-Яка? -Така, що має зв'язки.
Так, у мене дуже багато зв'язків із самого дитинства, Марті.
Ти пролила на мене.
-Босе! -Привіт, Ненсі!
-Хочете чашку чаю? -Ні, дякую.
-Можна тебе спитати? -Так.
Як такому, як я,
потрапити в такий район, як у тебе, непоміченим?
Якби такий, як ви, заїхав у наш район, я б подумала:
«Що тут робить цей багатий козел?»
-З усією повагою. -Звісно.
Мій район не небезпечний, якщо ви про це.
Ні, звісно, я не про це.
Якби ви мали друга, посередника, лікаря, священика, пастора…
Це завжди добрий ключ…
до спільноти.
То чай ні?
Ні, дякую.
МОРЕТТІ ГЕТЬ ЕЛЬ-ПРОҐРЕСО НАШ
Заблукав, красеню?
Привіт. Я шукаю священика.
Він на цвинтарі.
Хтось помер?
Так, священик. Два роки тому.
От лайно.
Що з ним сталося?
Інфаркт. Упав посеред меси.
Ви його родич?
Так, родич.
Ми троюрідні брати.
Поговоріть з Рамоном Акуньєю.
Він дружив зі священиком. Він у медцентрі.
-У медцентрі? -Так.
Повернете за ріг, пройдете два квартали,
потім праворуч,
там будуть зелені ворота і зображення святого Експедита.
Побачите. Рамон Акунья.
-Щиро дякую. -Без проблем.
Бувайте.
Ви турист?
Так. Ні. Трохи.
«Так, ні, трохи».
Я прийшов до священика, але кажуть, він помер.
-Тож я до Рамона. -Ви знаєте Васкесів?
Так, знаю Васкесів.
Бо Тіта визнала вас другом.
Он як?
Справи йдуть добре?
Так. Завітайте.
-Козел не хотів їх віддавати. -Постав у холодильник.
Агов! Ти не звідси.
-Ні. -А хто ти?
Покидьок з міськради?
Ні, спокійно. Я прийшов поговорити зі священиком.
А його тут більше немає.
Він пішов.
Я не кажу, що він покинув район.
-Він виписався. -Він помер.
Так, він виштовхує ромашки.
Рамон дружив з отцем Раміро.
Так, я до нього і йшов.
А, він отам, у медцентрі. Його ремонтують.
Моя сестра буде там працювати, коли закінчать ремонт.
Медцентр там, зелені ворота.
Так, там де…
-Туди, і там… -Дякую.
Зелені!
Обережно зі шківом — він лопне. Обережно. Гей! Бережися!
Рамоне, ти цілий?
Так, усе гаразд.
А ти хто?
-Хуан. Мене звати Хуан. -Ти працюєш у міській раді?
-Ні. Я до священика, кузена. -Він помер.
Так, я чув. Я давно його не бачив.
Ми з ним дружили. Я Рамон.
-Співчуваю. Хуан. -Качо.
Рікі.
Валерія.
Радий знайомству.
Це довго стояло заморожене, так? Рік чи два.
Ні, вже три роки воно отак стоїть.
А ти звідки знаєш? Будівельник?
Довго працював на будівництві.
Ви — на будівництві?
Оцими руками?
Так, оцими руками. А що?
Зараз мене посадили в офісі.
Зрозуміло.
-Поновлюєте ремонт? -Так, форс-мажор.
Міська рада хоче нас вигнати.
У нас хочуть викупити доми й побудувати центр відпочинку.
Це житловий кооператив і ми всі маємо погодитися.
Дехто не хоче йти. Усе складно.
Так, я бачив плакати.
Мартін і Пошо ще не прийшли?
Ще нікого нема.
-Гаразд. -Слухайте…
Може, я вам допоможу? Мені нема чим зайнятися.
Грошей нема, якщо ти по це.
Ні, я не за гроші.
Я просто допоможу, без зобов'язань.
Поки не знайду роботу.
-Що скажеш, Рікі? -Так. Чому ні?
Тоді вітаємо у справі.
Рамоне, повідом, коли вони прийдуть.
Бувайте!
-Давай сюди. Я спробую ще раз. -Гаразд, чим вам допомогти?
Давай. Ось так, ага.
-Усім привіт. -Привіт.
-Як справи?
Це Хуан, він нам допомагає.
-Кузен священика. -Привіт. Я Лоре.
Ну що?
-Лоре, чекай! -Хапай отой.
Мені подобається цей.
Хочете випічки? Хуане?
Ні, дякую, я не їм вуглеводів.
Та жартую.
Який будеш?
ВАЛЕ, МИ ТЕБЕ ЛЮБИМО ПЕДРО І ТЬЯҐО
Тьяґо, іди до Лоре, попроси отаке. Я заплачу пізніше. Добре?
-Ага. -Ти закінчив?
-Вийшло добре. -Скажи?
Я пішов.
-Привіт. -Привіт.
Хуан, допомагає з медцентром. Тьяґо, мій син.
-Привіт, друже. -Привіт.
-Як мені вийти з… -Туди.
-Проведи його. -Добре.
То що, до завтра?
-Звісно. -Чудово.
Дякую за допомогу.
Зовсім як татів.
-Крутий. -Скажіть?
-Чим займається твій тато? -Він помер в аварії.
-Мені шкода. -Нічого.
Давно це було?
На день народження мами.
-А коли в мами день народження? -4 квітня.
А він поганий. Хоче, щоб ми покинули район.
Його звати Орасіо.
Ну, я поїхав. Вихід он там. Ясно?
Дякую.
-Бувайте. -Бувай.
Ні.
Ти брешеш як підліток. Брехун.
Якого хріна ти там робив? Ну якого?
Карліто, мені потрібна допомога.
Я залишив машину на в'їзді до Ель-Проґресо. З'їзд з шосе.
Будь ласка, пришли евакуатор. Дякую. Поясню потім.
-Вибач, ти вступив у лайно? -Так.
Босе, якщо я більше не потрібна, я піду.
-Дякую, Ненсі. До завтра. -До завтра.
Босе, а можна спитати?
Якого біса ви задумали?
-Що? -Якого…
А, вибачте. До завтра.
Ненсі, іди сюди.
Це серце належало чоловіку, який жив в Ель-Проґресо.
Його звали Педро Васкес.
Тому ви питали про мій район?
Так. Твоя порада не дуже допомогла.
-Священик помер два роки тому. -Ви там були?
Але…
І що ви дізналися?
Він був будівельником,
його всі дуже любили.
Я зустрів його дружину, його сина, Тьяґо, чудовий хлопець.
Сумує за татом.
Він загинув в аварії.
Так, годі.
Усе, ви там були, познайомилися.
Будьте вдячні Богу, будьте вдячні цьому Педро
і рухайтеся далі, гаразд?
Вони відбудовують медичний центр, громадський медичний центр.
Щоб місто їх не виселило.
Я їм сьогодні допомагав.
Так, це добре. Допомагати іншим чудово.
-Але досить. -Так.
Босе, ви дуже зайнята людина. Годі.
-Завтра я знов їду. -Якого біса? Ні!
У вас можуть бути серйозні проблеми.
Ж ВИКЛИК ВОТСАПП
Я йду. До завтра.
До завтра.
Це одяг Пепе, мого чоловіка.
Думаю, кросівки підійдуть — у нього 42-й розмір, як у вас.
Дякую.
Ні, рукави закороткі.
Закотіть їх.
Так.
Ненсі, чого такий вираз?
А, ну звісно.
Тепер скажіть, як ви приїхали туди працювати?
Як іще? На своїй машині.
-На машині? -Так.
У той район не їздять на «ауді».
Так, ти нагадала. У мене була проблемка з шиною.
Так…
Тепер ви їздите на автобусі.
Ви ж хочете виглядати як вони?
Тому тепер їздитимете так, як це роблять нормальні люди.
Сядете на 276-й автобус.
Там стовп з табличкою з номером.
Ти чого, я ж не прибулець.
Знаю, що таке громадський транспорт.
Отже. Я йду на вулицю… Що? Чого ти так дивишся?
Що за вираз? Іду на вулицю, сідаю на 256-й…
-І все. -Ні, не все.
На 276-й. Встаєте на Кампічуело й сідаєте на 121-й.
Два автобуси?
Боже, босе.
Кожного клятого ранку 12 років поспіль
я їздила поїздом і двома автобусами.
Ясно.
Тоні, я не прийду на зустріч.
Що? Чому? Усі тут. Де ти?
Тут дещо сталося.
Наприклад?
Моретті вже їде.
Скажи, що мені зле. Він знає про операцію.
-Це дівчина? -Дещо, Тоні. Дещо.
Моретті тут.
Я йому не брехатиму.
Облиш, ти ж юрист. Годі тобі.
Добридень, пане!
-Вітаємо. -Як там мій хлопець?
Говорю з ним по телефону. Проводиш пана мера?
-Прошу, пане. -Хвилинку, я зараз підійду.
-Ви виходите чи ні? -Куди ти виходиш?
-Секунду, перепрошую. Я… -Ви мене пропустите?
Гей!
Можете відчинити двері? Мене пограбували.
Водію!
Мене…
Нещодавно той покидьок Орасіо проходив повз
з іншими покидьками, Бабі й Санґрією.
Подивилися сюди — я їм закричав:
«Гей, на кого дивишся, покидьку?»
Вони обісрали штани, прикинулися дурнями й пішли собі.
Пошо, припини заїдатися до довбнів, бо вони тебе скривдять.
Вони не довбні — вони покидьки.
-Подаси інше відро? -Так.
-Хуане, хочеш мате? -Ні, дякую.
-Привіт. Ви добре просунулися. -Привіт.
-Скажи? -Доставили ще цегли.
За ідеєю Лоре.
-Її колись посадять. -Сумуватимеш, Качіто?
Так.
Робиш зло заради блага?
Це твій годинник? Гарний він у тебе.
Я купив у торговця на станції.
Котра година?
Та він не працює. Хто знає час?
Було 10:45. Зараз, мабуть, 10:50.
Мені треба на роботу.
Скажи Калі, я прийду вечеряти із сестрою. Хай зробить знижку, негідник.
Я нещодавно платив повну суму.
Гаразд, скажу. До зустрічі. Лоре, я подзвоню.
-Бувай. -Я подзвоню, Лоре.
-Де працює Вале? -В «Ла Аргентина».
Барбекю на головній вулиці. Їжа там чудова.
Так, їжа справді чудова.
Сходи якось.
А тепер, будь ласка, мате.
Це прислали з офісу. Мобільний.
-Так, дякую. -Прийміть душ і лягайте спати.
Зрозуміли, що таке робота?
Ти мені облиш.
Ненсі,
у Пепе ще є той пікап?
-Так, «растрохеро». -Я можу його орендувати?
Навіщо?
На пару тижнів. Думаєш, дасть?
Не знаю, він же на ньому працює.
Точно.
Позичу йому одну з вантажівок компанії.
Спитай його і скажи мені.
Дякую.
Бідолаха, моральний банкрут!
Стривайте, пане! Про що це ви?
Гарна компанія для цієї благородної душі.
Бідолаха!
-Розбещений пороками і брудом Заходу. -Так, пане!
-Амінь! -Амінь і долари!
Чудова промова! Чудова ніч!
-Пам'ятаєш, як вона закінчилася? -Так.
Я прокинувся з голою дупою на підлозі за насосом басейну.
-Мене знайшов садівник, пам'ятаєш? -Таке забудеш…
Боже! Весь у мурахах, покусаний. Яка була ніч!
Знаєш що? Я…
-Я не він. -Ти він.
-Ні, це не я. -Це ти.
Це не я!
-Мене хвилює, коли ти таке кажеш. -Ти не бачиш?
Я серйозно. Я не став іншим? Кращим?
-Ні, ти поводишся як ідіот! -Ось ідіот.
-Ні! -Я 44 роки жив як ідіот.
А тепер змінився.
Знаю, це важко зрозуміти,
але я дивлюся відео й думаю:
«Я цих людей до себе на вечірку чи у свій дім більше не запрошу».
Ця промова була жалюгідною.
Деякі речі стали мені неважливі,
а деякі, що були неважливі, стали важливі.
Як поїздка в той район.
Так, поїздки в район. Для мене це добре.
Ага, ти їздив знов.
Так, їздив.
Поїхав і зрозумів дещо дуже важливе.
Я ніколи нічого не робив, не очікуючи чогось натомість.
Ти справді думаєш, що ми маємо право вигнати звідти тих людей?
-Подумай. -Мені подумати?
-Так. -Подумати?
Гаразд. Сказати, що я думаю?
Слухай, я розумію цю твою «зміну».
-Чудово розумію. -Ні.
Сорок чотири роки, трансплантація — екзистенційна криза.
Я розумію. Але досить!
Досить! Послухай мене. Так, поглянь на мене.
Наведемо порядок у твоїй заплутаній голівці.
Ти знаєш, хто ти?
Ти Хуан Мануель Ґерріко, президент «Конкретара».
Це ти вмовив Моретті на цей проєкт.
Ти найбільш зацікавлений
у тому, щоб ті люди, яким ти любиш допомагати, виїхали.
-Знаю, це важко зрозуміти… -Це не важко.
Це не просто важко, а дуже важко! Це неможливо.
Від тебе мозок закипає.
Я йду проти своїх бізнес-інтересів, але за своїми людськими принципами.
Послухай мене, Ернесто Че Геваро,
я божеволію.
У мене буде нервовий зрив. Моя дупа палає!
Отут палає!
«Людські принципи»… Відколи?
БАРБЕКЮ-БАР «ЛА АРГЕНТИНА»
Гарна вантажівка, друже!
Щойно з печі.
Хочу покататися нагорі.
Пізніше покатаю. Качо, дивися, що мені позичив кузен.
-Що скажеш? -Клас.
Нам знадобиться. Дивись, Марті, можна все завантажити.
-І швидко. -Так. Дуже добре.
Записуй. Тридцять…
-Пошо! Ти бачив Тьяґо? -Ні, не бачив.
-Ви бачили Тьяґо? -Ні.
-Ні? -Ні.
Ніде не можу його знайти.
-Ну що? -Ні, я…
-Ходімо. -Дякую.
-Хлопці, ви бачили Тьяґо? -Ні, його тут не було.
-Ні? -Ні.
Стій!
-Гей, ви бачили Тьяґо? -Не бачили.
Ви бачили Тьяґо?
-Бачили? -Я не бачив.
-Привіт. -Ти бачила Тьяґо?
Ні. А що?
ПЕДРО ЕМАНУЕЛЬ ВАСКЕС
Привіт, Тьяґо.
Твоя мама хвилюється.
Не слід отак іти, нікому не сказавши.
Ти любиш мотоцикли?
Що?
-Мотоцикли любиш? -Так.
Дуже. У мене було два.
Ми з татом збиралися купити.
У мене під ліжком банка з грошима на нього.
Мама не знає.
-Не кажи їй. -Не хвилюйся.
Можна посидіти з тобою?
Так, звісно.
-Покажеш? -Так.
Це один з тих, що подобалися тату.
Який класний байк.
-Так, він крутий. -Ага.
Він сраний покидьок! Дивись, Вале!
Тьяґо, що ти собі думав, отак зникнувши?
Де ти був?
Я ходив до татка.
Мій любий.
Який же ти покидьок, Тьяґо…
Пошо, спокійно. Він живий.
-Не кажи таких речей. -А ти про це не думав?
Це була одна людина?
-Так. -О котрій годині?
О 3:17.
Зупини, будь ласка.
І наблизь.
Злочинець схожий на мого брата. Ні?
Дякую, Мауро. Можеш іти.
Деборо, твій брат гадки не має, де склад.
Це не він. Це неможливо.
Я останнім часом припинила вживати «неможливо»
стосовно свого брата.
-Слухай. -Ні.
-Привіт. -Привіт.
-Сьогодні практика. Не забудь. -Не забуду.
-А це що? -Це щоб завершити штукатурку.
Де ти взяв?
На покинутому майданчику в Альміранте-Браун.
Мені сказав мій кузен Тоні, я там був уночі.
Гаразд. Чудово.
Не дивися так. Це ви почали.
Добре, дякуємо.
Я додам тебе до нашої групи в вотсапі для спілкування.
Зачекаєте трохи?
-Мені треба йти — я запізнююся. -Я вже йду.
-Дивись, як той, що любив тато. Дякую! -Так!
Гаразд, ми ще зайдемо.
-Мене пізніше не буде. -Ясно.
-Що ти робиш, коли ти не тут? -Привіт, сестро.
Як ти? Усе добре?
Що ти робиш, коли не в офісі?
Не знаю.
Граю в теніс, буваю з друзями, стараюся жити.
А що?
Я принесу тобі свій крем для рук.
Я беру уроки скульптури.
Ага. Працюєш із цементом?
З глиною.
Дивно.
Я не знала, що глина абразивна.
Схоже, ця така.
Зі складу зникли деякі матеріали.
-До речі про цемент… -Хріново.
Ми з Тоні дивилися записи з камер безпеки.
Злодій дуже схожий на тебе.
Ти мене звинувачуєш?
Це був ти?
Ні.
Ти останнім часом дивний.
Робиш те, чого раніше не робив.
Сестричко, слухай. Облишмо цю розмову.
Бо це погано скінчиться.
Документи на тендер.
Підпиши, будь ласка.
Пізніше, коли матиму час.
Ні. Зараз.
-Я хочу це уважно прочитати. -Ти читав 20 разів!
Що сталося?
Покидьки прийшли вночі і все зруйнували!
Це доводить, що в них угода з містом.
Та звісно! Я казала, що бачила, як вони говорили на заправці.
-Лоре, ти це казала тричі. -Але вона мала рацію.
Дивіться, що ви вже зробили. Не можна здаватися — треба закінчити.
Так! Відремонтуємо, курва.
О, пан Позитив знайшовся. Здуріти.
Треба буде пильнувати, бо це повториться.
Нас багато. Будемо чергувати.
Точно.
-Я сьогодні вільний. -Я також.
-Тоді зберемо групи. -Добре.
З ким я?
Ми нічого не робимо. Ти глухий?
-Я додала тебе в груповий чат. Ось. -Чудово.
-Вимкни звук, бо… -Алло.
-Знову? -Бо збожеволієш.
Ні, не хвилюйся. Так, я іду.
Що сталося?
Нічого. Просто у Софії сьогодні була лихоманка,
температуру збили, але зараз 39°, потрібна швидка.
Вибачте.
-Іди. -Дякую.
У мене є ліки Тьяґо, якщо хочеш.
Не треба. У мене щось є.
-Я повідомлю. -Добре.
-Бувайте. -Бувай.
-Я маю іти. -Уже?
-У Софії лихоманка. -А, ясно.
Ось вам, зігрітися.
Дякую.
Я прийду з Качо й Пошо о другій, замінимо вас.
Дякуємо.
Скільки років Софії, його дочці?
-П'ять. -П'ять.
Бідолаха.
У тебе є діти?
Ні.
Ні?
Бо ти не хотів чи не вийшло?
Я не був одружений і ні з ким не жив.
Я не питала, де ти живеш.
У Темперлі.
-І їздиш аж сюди допомагати нам? -Це погано?
Це дивно.
-Дивно хотіти допомагати? -Не мало би бути, але дивно.
Я довго був збитий зі шляху.
і життя привело мене сюди.
Мені тут добре.
Ти сидів?
Чому ти так кажеш? Ні.
Ні.
Коли ми зустрілися, ти сказав, що довгий час був
далеко звідси, далеко від родини. Так буває з тими, кого саджають.
А ще з тими, хто подорожує, так?
Я довго був у Чилі. У мене там родина.
Можна тепер спитати тебе?
Так.
Ти завжди мала проблеми з довірою?
Усе життя, чи відколи помер Педро?
Пробач, якщо зробив незручно.
Ні, усе гаразд.
Я дуже кохала Педро.
Дуже.
Педро був…
великим чоловіком.
Світу потрібно багато Педро.
Іноді я не розумію Божої волі.
Гаразд.
Дякую.
На добраніч.
І тобі.
-Стійте! -Вилазь з вантажівки!
Не хвилюйся, усе гаразд.
Ходімо!
Що сталося?
Один був той, що завжди з Орасіо, а другого не знаю.
Тільки не знову.
Дивись — вода.
Холодильник зламався. Вибач.
Не хвилюйся. Забудь. Усе гаразд.
Ні, залишся.
Залишся.
Усе добре? Потрібно щось ще?
-Ще подушок? -Дякую.
Прошу.
Гаразд.
Усе добре.
-Усе добре. -Так.
-Гарних снів. -І тобі.
Так.
Мануелю?
Що? Усе гаразд? Що сталося?
-Облиш, нічого не сталося. -Що ти…
Чому ти їздиш на цьому?
Що ти тут робиш о цій порі?
Сьогодні четвер, робочий сніданок, як завжди.
Гей!
Слухай, ти гірший, ніж я думав.
Пані! Який приємний сюрприз. Радий вас бачити.
Прийшли підписати?
Ти безпринципний, Орасіо. І злочинець.
Якщо хочеш з якихось причин покинути район, мені байдуже.
Хапай речі й іди. Але те, що ви зі своїми бандюками
зробили вчора і позавчора, тягне на в'язницю.
-Сподіваюся, ти це знаєш. -Ти якась агресивна.
Якщо ти не проти, я б хотів знати, що ти в біса верзеш.
Орасіо, не вдавай дурня, бо ми тебе не боїмося.
А навіщо мене боятися? Я заплутався.
Бо ти побив Хуана і зруйнував медичний центр.
Можете це робити знову —
ми відбудовуватимемо.
Ми не здамося без бою.
Чи правильно я зрозумів?
Ти прийшла мені погрожувати, весела вдовице?
Ні.
Ні…
-Ти сраний покидьок. -Ходімо.
Ось хто ти. Сраний покидьок!
Давай, кажи. Весела вдовице.
-Ідіть звідси. -Ходімо. Валеріє, ми йдемо.
Твій чоловік ще не охолов!
Ні, іди далі! Туди, ходімо.
Я не можу сказати правду, бо маю повернутися, розумієш?
Ні. Навіщо тобі туди?
Не починай про почуття й емоції.
Скажи щось конкретне, що я зрозумію. Навіщо?
Відчуваєш провину, що він мертвий, а ти ні?
-Його звуть Педро. -Звали.
-Звали. Його більше немає. -Досить!
Важко передати словами,
що зі мною зараз коїться.
Гаразд. Не хвилюйся. Усе добре.
Я хочу в душ. Сам. Можна?
Ні. Я дочекаюся і поїдемо в офіс. Чи ти повернешся до «соціальної справи»?
Повернуся до соціальної справи.
Чудово.
Хочеш зруйнувати те, що ми маємо? То вперед, бляха!
Хуан!
-Хуане! -Привіт!
Привіт!
Я вчора бачив, що холодильник зламався,
і ось дякую, що подбали про мене.
Ти найкращий!
-Іди поклич допомогти нам. -Так!
-Ні, іди в дім. -Мамо…
Іди, Тьяґо.
Звідки в тебе гроші на холодильник?
Я не розумію, звідки в тебе гроші на ці покупки. Вибач.
Думаєш, я злодій?
Ні, я серйозно.
Я маю заощадження, я все життя працював, хотів зробити подарунок.
Вибач.
Ні! Чекай!
Я не звикла, що речі магічно з'являються, коли вони потрібні.
Тому пробач.
-Можна занести? -Так.
-Тьяґо! -Тьяґо!
-Іди поклич сусіда. Давай! -Добре.
Тут немає дівчат, лише ми втрьох.
Так.
-Справді? -Він без розуму від тієї тайванки.
Приїду, щойно закінчу з хлопцями.
-Ти закохався? -Га?
-Ти закохався у вдову? -Заспокойся вже.
Ти закохався.
Я можу зрозуміти, що тобі треба знати, звідки це серце і кому…
цей орган, що б'ється у твоїх грудях, належав. Це я можу зрозуміти.
Я сам тобі із цим допоміг.
Але те, що ти закохався у вдову — це халепа, Хуане Мануелю!
Я не впевнений, що чиню правильно.
Але, можливо, тобі треба пережити те, що пережив я,
щоб зрозуміти.
Я почуваюся так…
ніби я прокинувся.
І що ти робитимеш?
Який у тебе план?
Залишити все і жити простим скромним життям…
у світі реальних людей
з реальними проблемами?
Можеш не завжди бути саркастичним козлом.
Я не знаю.
Але я знаю те, що таке життя…
як це,
мені вже не подобається.
Не знаю, чи я так зможу далі.
Так! Ходи сюди!
-Ні! У мене дві ліві ноги. -Ходімо.
У тебе виходить природно.
Рамоне запиши нас.
Готовий? Сьогодні ми святкуємо.
Медичний центр і центр для літніх відкриються завтра, 25 червня,
і все завдяки сусідам з Ель-Проґресо, які не хочуть покидати це місце.
І ми не підемо.
-Саме так. -Ми не підемо.
Ель-Проґресо вистоїть!
Гей! Сраний покидьок!
Рота закрий! Не бачиш — вони записують?
Ні, дивіться!
Що? Ми не маємо захищати район?
Ну…
Скажи щось.
-Вона передумала. Ми обоє. -Так.
Чудово!
Гайда танцювати!
Гей, Марті. Ти зі мною сьогодні не танцював.
-Уникаєш мене? -Чого б це?
-Ходи сюди! -Ти мене уникаєш!
Бувай, Хуане! Завтра приїдеш?
-Чудово! -Бувай, Вале.
-Що, не заводиться? -Ні.
-Не знаю чому. -Залило?
Можливо.
-Відкрий капот. -Холоднеча!
-Акумулятора немає. -Що?
Ці сучі сини забрали!
Стій! не треба, Качо.
Завтра куплю інший.
Я не хочу проблем. Нехай.
Глянь на них.
Гарне вино…
і ванна джина.
Давай.
Зроби свій хід.
Усе гаразд.
Ходімо, Качіто.
Ходімо додому.
-Бувайте. -Бувайте.
Вже пізно йти на автобус самому. Заночуєш у нас?
-Та ще й холодно. -Так.
Але в мене завтра справи.
Мені з тобою добре.
Але я мушу поступово, розумієш?
Я можу поступово.
Люба!
Я залишила твій дім бездоганним.
Дякую, Норіто.
Прошу.
-До завтра. -На добраніч.
До завтра.
-Ми програли! -Я ще не дочитала.
У нас тиждень, щоб підписати.
Дайте дочитати! Не може бути.
Може. І будівельну компанію вже призначено: «ТОВ Конкретар».
Пошо мав рацію.
Срані покидьки!
-Заходь потім у магазин. -Добре.
ХУАН ВИКЛИК…
КОНКРЕТАР НОВЕ БАЧЕННЯ МІСЬКОГО РОЗВИТКУ
ТОВ КОНКРЕТАР
Вітаємо.
Можна почати роботу в районі у понеділок, 14-го.
Я не братиму участі.
Перепрошую?
Я відмовлюся від президентства.
Що?!
Боже, Хуане Мануелю!
Я вирішив.
До вас хоче жінка з Ель-Проґресо.
І вона доволі зла.
Пані, прошу, ідіть.
Ні, скажіть йому прийти.
Викличте цим своїм апаратом.
-Він знає, що це я? -Так.
Я розберуся, Ґуставо.
Ти керуєш усім цим?
Ти нас використовував?
Ні, не використовував.
Це просто великий збіг.
Думаєш, я дурна? Бідна ідіотка, яка…
Яка всьому вірить?
Га? Хуан? Мануель? Як тебе насправді звати?
Хуан Мануель.
-Хуан Мануель. -Я не міг тобі розповісти.
-Чому? -Пробач, я…
Що? Ти прийшов переконати нас підписати й…
Бо мер не міг говорити з Орасіо.
Він не… Натомість він прислав тебе?
Коли я когось переконував?
Я весь час був з вами.
Боровся за вас.
Справді?
То навіщо ти прийшов? Я не розумію.
Познайомитися з тобою.
І з Тьяґо.
Я не розумію.
Я мав знати, чиє це серце.
КОНКРЕТАР
Ти вже їв?
БАРБЕКЮ-БАР «ЛА АРГЕНТИНА»
«Ми категорично відмовляємося покидати наші домівки
і чинитимемо опір, навіть якщо ви прийдете нас виселяти».
Чудово.
Усе це звідси.
Тут плануються два входи і пандус для пішоходів.
МЕДИЧНИЙ ЦЕНТР
Тут срані покидьки!
Привіт.
Принесли каміння?
Санґріє? Га?
Це машина мера.
Усе. Мер тут.
Зробімо тут людський бар'єр.
Усі візьміться за руки, але спокійно.
ЗМІ захочуть говорити, проте мовчіть.
Дай мені файл.
-За що? -Ображай його!
-Ти казала нікого не ображати! -Тепер треба!
-А. Сраний покидьок! -Так вам.
Ці вантажівки й люди вас не виганяють.
Вони приїхали покращити ваш район.
Забудовою займеться компанія «Конкретар».
Ось рішення міської ради.
Що він каже? Нічого не чую.
Але що це?
Два укази.
Перший — ви можете зареєструвати ваші будинки.
Другий — дозвіл на відновлення району.
Яке відновлення?
У вас буде клуб, парк,
медичний центр, каналізація,
сонячні панелі, Wi-Fi,
оновлення для будинків, які потребують,
і зал для проведення заходів.
Чудово, Моретті!
Сраний покидьок!
Не зараз!
-Я ж у гарному сенсі. -Тоді гаразд.
Чого ти тут? Тобі тут не раді.
Ґерріко, я не знав, що ти приїдеш.
Невеличка зміна планів.
Хуан Мануель Ґерріко склав проєкт будівельних робіт
і відповідатиме за відновлення.
Я інженер і власник будівельної компанії.
Цього я вам теж не сказав.
Пробачте.
-Перепрошую, я говорити з пресою. -Пане мере!
Мій пріоритет — дбати про те, щоб люди мого міста отримували те, що заслуговують.
Ель-Проґресо давно потребував покращення, і ось ми цим нарешті зайнялися.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда