Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
‎
‎Pozor!
‎Uvolněte cestu, ‎připlouvají velrybí velikáni.
‎Tento prostor vyhrazujeme ‎pro důležitou pěveckou událost.
‎Zařízeno. Další úžasný den.
‎Počkej! ‎Vincente, nejsem připravený! Jé!
‎
‎Viděli jste? ‎Dostal jsem nad hladinu i celý ocas.
‎Brzy vyskočíš výš než já s maminkou.
‎ Nemůžu dýchat! ‎Nemůžu dýchat!
‎Och! Málem jsem vypustil dušičku, ‎pidi keporkaku!
‎- ‎- Vincente, omluv se Walterovi.
‎Tak promiň, Waltere.
‎To je riziko povolání.
‎My chůvičky jsme zvyklé i na větší hrůzy.
‎Teď tě dáme do pucu.
‎Jé.
‎[smích] Ne, Waltere, přestaň!
‎- Prosím! ‎- Nevrť se!
‎ Jak nám vštěpovali profesoři na ‎naší vznešené akademii rybek chůviček,
‎špinavá velryba je ostuda velryb.
‎Tyhle řasy jsou dost tuhé.
‎[slastně] Hm, hm. Ale vynikající.
‎Tak už poplavte, do setmění ‎musíme urazit ještě kus cesty.
‎Následující útes patří k nekrásnějším.
‎- Na tebe krásou nemá. ‎- Mami, tati, už tam budeme?
‎[zasmání] Trpělivost, broučku. ‎Už jenom kousek a…
‎[všichni] Och!
‎
‎- Och. ‎- [rybička] Co se to tady stalo, mami?
‎ Koráli onemocněli. ‎Musíme si najít jiné místo k životu.
‎Počkejte! Můj taťka vám pomůže. ‎Pomůžeš, tati, viď?
‎Jsem velrybí pěvec a bude mi ctí.
‎
‎Ty jo!
‎
‎Ach!
‎
‎Tvůj taťka je boží. ‎Ty jsi taky velrybí pěvec?
‎Jo. Teda, aspoň doufám.
‎[rybička] Zachránil jste náš útes. ‎Děkuji, pane pěvče.
‎Prosím, říkej mi Kepory.
‎
‎No tak, Waltere, to už stačí.
‎Když o sebe nebudeš pečovat, ‎dopadneš jako blobfish.
‎To bys jako chtěl? Hm?
‎No tak dobře.
‎- ‎- Ach!
‎ Už to bude.
‎Co?
‎
‎- Úžasné. ‎- Bravo!
‎Rostou tak rychle.
‎V takových chvílích jsem rád, ‎že nemám slzné kanálky.
‎
‎ Copak je, broučku?
‎Zazpíval jsem to přesně jako táta, ‎ale vůbec nic se nestalo.
‎Protože jsi zpíval moji píseň.
‎Aby ses stal pěvcem, ‎musíš objevit svou vlastní.
‎Objevit vlastní píseň, jo?
‎Ano. Stejně jako bys nemohl plavat ‎cizími ploutvemi, že?
‎No, to asi nejde.
‎Vincente, my velrybí pěvci ‎jsme nositeli pradávného dědictví.
‎- Naším úkolem je chránit… ‎- Každičkého tvora v oceánu.
‎Správně. Každý velrybí pěvec ‎musí najít vlastní cestu.
‎Uvnitř tebe je píseň, ‎kterou můžeš zpívat jen ty.
‎Já to asi nechápu.
‎- Časem to pochopíš, zlatíčko. ‎- Ale já chci tu píseň teď!
‎To máš smůlu, ‎malé velryby už musí spinkat.
‎Mami! ‎Ale ve spánku svoji píseň neobjevím.
‎Maminka má pravdu. ‎Už ti Walter vyčistil kostice?
‎- Jasně. ‎- Hezký pokus.
‎Jak říkávám, ‎čisté kostice mít, šťasten v životě být.
‎Ham.
‎Dobrou, uvidíme se ráno!
‎Vincente, na zkoušení máš ještě čas. ‎A pamatuj,
‎tvá píseň vychází zevnitř.
‎Už se těším, ‎až se stanu velrybím pěvcem.
‎A my se moc těšíme na tvou píseň.
‎
‎Jé.
‎
‎[zklamaně] Hm. ‎Ještě jinak.
‎
‎- Vincente? ‎- Ach! Waltere?
‎
‎Hm, ne.
‎
‎U všech bublin!
‎Á! ‎Kliď se, nebo tě ohlodám na kost!
‎- Jé! Co se stalo? ‎- Procvičuji se.
‎Chci najít svou píseň a překvapit rodiče.
‎Šplouchá ti na maják?
‎Jsme v noci na otevřeném moři!
‎- Vincente, zlatíčko! ‎- Nemůže být daleko.
‎- Proud ho asi odnesl tímhle směrem. ‎- Kepory, podívej!
‎Ne! Vincente!
‎- Už mi to skoro šlo, ještě chvilku. ‎- Tady není bezpečno, vraťme se.
‎Co je to za hluk?
‎
‎Vincente!
‎
‎Ach!
‎
‎Ne! Vincente, nezranil ses?
‎Ne, jsem v pořádku. ‎Co se to tam ale stalo?
‎- Tvoji rodiče… ‎- Mami? Tati?
‎Waltere, tak kde jsou?
‎Tamhle! Jsou tam dole!
‎- Ó, ne! ‎- Mami, tati!
‎Vincente!
‎- Zadrž! ‎- Stůjte! Kam plavete?
‎- Co se to děje, Waltere? ‎- Tvoji rodiče odcházejí k tůni hvězd.
‎K tůni hvězd? Jak to myslíš?
‎Odcházejí, Vincente. ‎Opouštějí náš svět.
‎- Musíme je nechat jít. ‎- Ne! Ne, ne, ne!
‎Zazpívám jim a zachráním je!
‎
‎ No tak, písničko!
‎
‎ Funguj, prosím!
‎
‎Mami! Tati!
‎Je mi to moc líto, Vincente.
‎
‎Och. ‎Tentokrát mě nedostaneš, Vinci.
‎Jsem jako žralok. ‎Chachá! Stále v pohybu.
‎Och, u planktonu!
‎
‎- Kdyby ses teď viděl, Waltere. ‎- O čem mluvíš?
‎
‎Když už ses naučil tolik věcí, ‎včetně vyskakování,
‎možná je načase zase začít zpívat.
‎Už jsem to říkal milionkrát, ‎není to pro mě.
‎Jak to víš? Je to dávno. ‎Naposledy jsi zpíval
‎před deseti lety, čtyřmi měsíci, ‎13 dny a 11 hodinami.
‎- Prostě na to zapomeň. ‎- Nemůžu, ne a nesmím.
‎Tvoji rodiče mě vybrali, ‎abych se o tebe staral,
‎dokud nezačneš zpívat.
‎- To se načekáš, na to nikdy nedojde. ‎- No jo. To se ještě uvidí.
‎Od sardinek vím o pěkném ‎vraku lodi nedaleko odtud.
‎- Mrkneme na něj? ‎- Vrak, jo?
‎Tak se mi líbíš. Pohni!
‎Ach.
‎
‎Och, to musí být on.
‎Co?
‎To mi moc jako loď nepřijde.
‎Je to trochu zklamání. ‎Sardinkám asi připadala větší.
‎Počkat! Co?
‎ Kam jsi zmizel?
‎Vincente?
‎- Jsi mě tam nechal. ‎- Pšt!
‎[želva] Určitě se to rozšíří. ‎Je to otázka času.
‎Kéž by byl velrybí pěvec naživu. ‎Zachránil náš útes, když jsem byla malá.
‎- Kepory byl svého druhu poslední. ‎- A co jeho syn?
‎- Děti ten pěvecký dar dědí. ‎- Prý zpívat neumí. Je to břídil.
‎Jestli nás nezachrání on, tak už nikdo. ‎Jsme ztraceni.
‎Ach ne, jsem ztraceni.
‎
‎Vinci. Počkej!
‎ Nezoufej.
‎Jak říkám, zachmuřený obličej ‎je jen smutný úsměv.
‎Pořád mě srovnávají s tátou. ‎To není fér, nebudu jako on.
‎A tak to má být. Nemusíš být jako on. ‎Stačí, když budeš sám sebou.
‎Myslíš břídilem? Skvělý.
‎Kdepak. Jsi mladá velryba, ‎kterou čekají velké věci.
‎Potřebuješ jen čas.
‎Přece nevyčteš pulci, ‎že se rovnou nenarodil jako žába, ne?
‎- Před námi něco je. ‎- Přesně tak.
‎Vždycky je před námi něco nového ‎v tomhle divokém podmořském životě.
‎- Ale ne, myslím támhle. ‎- Co?
‎
‎ Ohó! Tak ty sardinky ‎si nakonec nevymýšlely.
‎ Hezky zachovalý vrak. ‎A má dvojitý trup, bílý dub.
‎Harpuny? Zlatá rybičko skákavá, ‎to je velrybářská loď!
‎Och, to mi ještě scházelo. ‎Plujeme dál?
‎Stopy po zubech dvou velikostí! ‎Víš, co to znamená?
‎Nechápu, co říkáš.
‎- Byla to bílá velryba se synem. ‎- Jaká velryba?
‎Běluha severní. ‎Opravdový obr mezi obry. Ou!
‎Je prý tak mocná, že zachránila svého ‎syna před sestupem do tůně hvězd.
‎Co že udělala?
‎Já ti ten příběh nevyprávěl? ‎Asi mi přišel děsivý.
‎- U tvých příběhů jsem se nikdy nebál. ‎- Zato já jo.
‎Tak tedy, kdysi dávno, předávno
‎se lovci vydali na lov ‎proslulé bílé velryby.
‎Ale netušili, že ta bílá velryba byl otec, ‎který učil svého syna převracet lodě,
‎které plenily jejich moře, ‎a že ve skutečnosti loví oni je.
‎Ale když se jim bílé velryby ‎chystaly zasadit poslední úder,
‎který měl rozdrtit loď, ‎poslední přeživší lovec stiskl spoušť.
‎ Ne!
‎ ‎Synek klesal k tůni hvězd.
‎Ale rozhněvaný otec se nehodlal ‎s jeho tragickým osudem smířit.
‎A tak se za ním vydal, ‎odhodlaný ho přivést zpět.
‎Střemhlav se ponořil ‎k nejhlubšímu místo v oceánu.
‎Když tu náhle spatřil tajemnou zář. ‎Tůň hvězd.
‎A tak se opět shledal se svým synem ‎a vrátili se mezi živé
‎moudřejší, šťastnější ‎a odhodlaní potopit ještě víc lodí.
‎To je neuvěřitelné. ‎Přivedl syna zpátky ze světa mrtvých?
‎Mně to zní spíš jako rybí pohádka, ‎ale možná na ní kousek pravdy bude.
‎Jé!
‎ Já tě našel, ano, našel, je to tak.
‎Ahojky! ‎Mládě pěvce a jeho ježek, že jo?
‎Jak ježek? Mám snad bodliny? ‎To je k nevíře!
‎- Posílá mě Monodona! Za mnou! ‎- Brzdi! Kdo je Moňa-ňouma?
‎- Monodona! Narvalí královna. ‎- Tu si pamatuju.
‎Je známá jako strážkyně Arktidy. ‎Vaši o ní vždycky mluvili s úctou.
‎Jo, to je ona. Potřebuje tě. ‎Hejbněte!
‎- Počkej! A co ode mě chce? ‎- To neřekla, jen ať tě najdu. A to šup!
‎To zní naléhavě. ‎A Monodona je stará rodinná přítelkyně.
‎Ach jo, já věděl, že to řekneš. ‎Pohni, už má půl cesty náskok.
‎ Rychle, rychle! ‎Plavete jako slimáci.
‎ Poplav, poplav, poplavte!
‎
‎Ty jo, je tu nádherně. A taky zima.
‎- Kde je Monodona? ‎- V tom děsivém ledovci.
‎ Fakt vypadá děsivě.
‎- Bavte se! Sbohem a ploutvička! ‎- Ty s námi nejdeš?
‎Je fuč, Waltere.
‎Uvidíme, co ta narvalice chce.
‎
‎Jé!
‎Zdravíčko, Vincente! ‎Vítej na dalekém bílém severu.
‎Jste Monodona? My se známe?
‎Na to vsaď ploutvi, ‎tos byl ještě usmrkánek.
‎A podívej na sebe teď, ‎jsi skoro jak tvůj táta.
‎Jé! Vinci, pozor!
‎Nemáme moc času, za mnou!
‎Haló, počkejte!
‎ Monodono, co se děje? ‎Proč jste pro mě poslala?
‎V tomhle ledovci dřímá cosi zlého. ‎Ale teď se to probouzí.
‎Tvůj otec to před mnoha lety přemohl ‎v nejslavnější bitvě ze všech.
‎Počkat, velrybí pěvci nejsou bojovníci, ‎jsme… Jsou léčitelé.
‎A přesto Kepory použil svůj hlas, ‎aby ochránil oceán před strašlivým zlem.
‎Uvidíš sám.
‎„Vstupte do mé jeskyně plné ‎strašlivého zla?“ No, paráda.
‎
‎ Och! To snad ne!
‎- Co je to za obludu? ‎- Říkají mu Leviatan.
‎Nikdo neví, odkud se vzal. ‎Ale svým jedem otrávil oceány
‎a usmrtil tisíce bytostí.
‎- Jen jeden ho dokázal přemoci. ‎- Můj otec.
‎Jeho píseň ‎oceány zachránila před zkázou.
‎Chcete říct, že tenhle ledovec ‎vytvořil svým zpěvem můj otec?
‎ Jeho hlas ho celé roky chránil.
‎I když původní led roztál, ten jeho ‎vydržel. Ale nyní i ten slábne.
‎Takže chcete, abych led posílil. ‎Jenže já nejsem jako táta.
‎Znám tvůj příběh. ‎Ale je tě třeba. Jiná možnost není.
‎Ne! Já totiž nemám píseň.
‎Promiňte.
‎Pokud se ta nestvůra dostane na svobodu,
‎pokusí se znovu zničit život ‎v oceánech. Musíš to zkusit!
‎Ale já…
‎Ach.
‎Tak dobře.
‎
‎Pamatuj, tvá píseň
‎vychází zevnitř.
‎
‎Ech, Monodono!
‎
‎ Zpívej dál! ‎Zpívej až do konce!
‎
‎Ach!
‎Stráže, do útoku!
‎
‎Pozor na ten inkoust, ochrnete!
‎Ach! Ach!
‎Promiňte, já vás varoval.
‎ Uteč! Leviatan po tobě půjde. ‎Musíš přežít!
‎
‎Ach! Vinci!
‎Pozor!
‎
‎Myslím, že jsme mu unikli.
‎- Vinci! ‎- Ne!
‎
‎Co se stalo?
‎
‎Kde to jsem?
‎
‎Vincente, všude jsem tě hledal. ‎Ihned se vrať zpátky do vody!
‎- Nech mě být, Waltere. ‎- Nechat tě být?
‎- Na souši se vysušíš a zemřeš! ‎- No a co? Oceány jsou ztracené.
‎Tvůj zpěv skoro zabral. ‎Stačí trochu cviku a…
‎Můj zpěv jen působí bolest.
‎Zapomeň na to.
‎Tak si tu zůstaň. ‎Nebudu ti to vůbec vyčítat.
‎Nebudu ti připomínat, ‎že jsem tě celý život chránil,
‎ani tvoje rodiče, ‎kteří sestoupili do tůně hvězd,
‎ani nebudu skuhrat, ‎že jsi mě jednou omylem spolkl.
‎- Počkej, to je ono! ‎- Ohó! Budeš zase zpívat?
‎Zpívat? ‎Ne, najdu tůni hvězd.
‎Tůni hvězd? ‎Máš snad mořskou nemoc?
‎Když ji najdu, můžu přivést zpátky tátu. ‎I mamku.
‎- A oni pak zastaví Leviatana. ‎- Tůni hvězd nenajdeš jen tak.
‎Najdu. Je v nejhlubší části oceánu. ‎Nedělej, že nevíš, kde to je.
‎- V Mariánském příkopu, ale… ‎- Poplujeme tam.
‎Tam se bílá velryba přece potopila.
‎Já věděl, že nás ty moje historky ‎jednou přivedou do maléru.
‎Ach! Ach!
‎Ach. Áá!
‎Všechno jsem způsobil já ‎a teď to napravím.
‎- Bílá velryba je jen legenda. ‎- Pluju tam, nesnaž se mě zastavit.
‎Jasně. Co bych byl za chůvu, kdybych tě ‎nechal bez dozoru páchat hlouposti?
‎ Tak poplav.
‎
‎Plaveme už věčnost. ‎Určitě plujeme správně?
‎Měj víru, chrabrý hochu, ‎třeba i slepou.
‎
‎- Ach, ne! ‎- Co je?
‎- Asi jsem to podcenil. ‎- Zabloudili jsme, přiznej to.
‎- Já věděl, že nemá cenu… ‎- Och!
‎Co?
‎
‎Když jsem tudy plaval minule, ‎nebylo to tu.
‎- Vidíš, kam vede tvá slepá víra. ‎- Fakt, přísahám.
‎Fuj!
‎Ble!
‎
‎- Co je to tu za binčus? ‎- Tím se neprodereme.
‎- Musíme to obeplout. ‎- To nám zabere dny.
‎Aspoň budeš mít čas ‎přehodnotit svůj šílený plán.
‎Tak to těžko.
‎Ach, Waltere, měls radši ‎dělat chůvu barakudám.
‎To jsou andílci.
‎
‎Ach! Jé!
‎Och!
‎[Walter vyděšeně] Jé!
‎Děsivé.
‎Já to věděl. Cesta ven!
‎Tak hurá!
‎
‎ Mám tísnivý pocit, ‎že tu žádná cesta ven není.
‎Cože? Hele, kosatka!
‎Bezva, krvelačný zabiják. ‎Ten nám tu ještě chyběl.
‎- Haló, kosatko! Třeba ví, jak odtud. ‎- Nebo nás sežere zaživa.
‎- Promiňte, nevíte náhodou… ‎- U sardele, otevři se!
‎- Haló! Slyšíte mě? ‎- Kosatka!
‎Já myslela, že si dáme zápas, ‎ale ty seš keporkak.
‎- A to znamená co? ‎- Že jsi bezzubý. Čili jsi neškodný.
‎Takže zmizni, než ti ukážu, ‎co umí moje zuby, kašičko!
‎- Jé! ‎- Já se tě nebojím.
‎Měl bys. ‎Před Darjou neohroženou,
‎mistryní v kosakarate, ‎se třese strachy celý Pacifik. Kosatka!
‎Já bych asi jen proplul, Vinci.
‎- A ty seš co jako? Jeho chůva? ‎- Ano, přesně tak. Pálí jí to.
‎
‎- Tak ty máš jako chůvu? ‎- Přestaň se posmívat!
‎- Nebo co? Pokoušeš mě? ‎- Já nekoušu. Zato žaluju.
‎Kde máš svoje hejno? ‎Řeknu na tebe, jak jsi byla hrubá.
‎Já si jedu sólo, zelená křížalko. ‎Zmizte, rušíte mě u snídaně. Kosatka!
‎- Počkat, něco tady smrdí. ‎- Já to nejsem.
‎Cítím jenom bahno.
‎ ‎Tu bóji sem někdo dal záměrně.
‎- Kosatka! ‎- Nemlať do toho!
‎- Ach, moje snídaně! Podvedls mě! ‎- Cože?
‎
‎Snažil jsem se tě varovat. ‎Neházej sebou, ať tě vyprostíme.
‎Mám mocné přátele. Viděls ‎film „Čelisti“? To je moje kámoška.
‎- Hned mě pusť, jinak uvidíš! ‎- Klídek! Říkám, že tě osvobodíme.
‎- Jsi snad hluchá? ‎- Jo, jsem hluchá. Máš s tím problém?
‎Vždyť jsme si povídali. ‎A teď si taky povídáme.
‎- Umím odezírat ze rtů, mini mozečku. ‎- Aha, jasně.
‎Do toho, Waltere!
‎ ‎Nehýbej se, Darjo!
‎Nejdřív tu síť musím prokousat.
‎- Dobře? ‎- Já jsem hluchá, ne hloupá.
‎Dělej! Nejsme tu sami.
‎- Zatraceně! Je pozdě, jsou tady. ‎- Kdo? Nikoho nevidím.
‎Ale já je cítím.
‎[tučňák] Kosatko! Opět jsi porušila ‎hranice Jeho Veličenstva!
‎- Ty a tvoji pomocníci jste zatčeni! ‎- Pomocníci?
‎- To je nedorozumění, jen proplouváme. ‎- Nech mě být!
‎
‎[tučňáci] Hurá!
‎
‎Vzdejte holt našemu moudrému ‎a úžasnému panovníkovi,
‎králi Karlu z opulentní Karlotopie!
‎
‎Podívejme, kdopak se chytil ‎na smradlavou rybu.
‎Darja dutohlavá ‎opět padla do mých tenat.
‎A tentokrát má i komplice.
‎Tyhle mamlase sotva znám.
‎- Vaše Veličenstvo, jsme pouzí poutníci. ‎- Ticho! Zničili jste můj majetek!
‎Co? Tenhle šrot ani není váš, ‎je to jen lidský odpad.
‎Omyl! ‎Jsou to největší výtvory lidstva.
‎A teď patří mně!
‎Stejně jako vy!
‎Všechny vás odsuzuji ‎k doživotní službě tady v Karlotopii.
‎[král] Chachá!
‎- A dost! Na to nemáš právo! ‎- Ticho!
‎Když mluvíš s Jeho mokrým ‎Veličenstvem Karlem, buď pokorný!
‎- Mně vždy říkali, že oceán nemá krále. ‎- Pche!
‎Kdo ti to nakukal?
‎- Můj otec, Kepory. Velrybí pěvec. ‎- [všichni udiveně] Co?
‎
‎Hm, všiml jsem si jisté podoby.
‎Škoda, že je Kepory po smrti. ‎Mohl mi pomoct
‎s jedním osobním problémem. ‎Odměnil bych se mu štědře.
‎Víte, Vaše veliké Veličenstvo, ‎já jsem též velrybí pěvec
‎a můj vznešený hlas ‎dovede taky zázraky.
‎Třeba by se dalo vaše provinění ‎odčinit nějakou službičkou pro mě.
‎Jak jste si možná všimli, ‎mám takovou drobnou kožní vyrážku.
‎Zkusil jsem všechno, ‎ale žádná lidská mast nezabrala.
‎Dokážu tě vyléčit. ‎Ale pak nás musíš nechat jít.
‎A Darju taky.
‎Jé, co to s ním hraješ za hru?
‎Prostě hraj se mnou.
‎- Ajaj. ‎- Dobrá, můžete si vzít i tu hlupačku.
‎A začni, než si to rozmyslím.
‎Na vědomost se dává, že král Karel ‎je ze všech tyranů ten nejhodnější.
‎Dobře, nejdřív zavřete oči.
‎A všichni se soustřeďte ‎na svého svéhlavého krále.
‎Ano, poslouchejte píseň velrybího pěvce ‎a při tom se soustřeďte na mě!
‎
‎[král] Už cítím, jak ten zpěv zabírá.
‎
‎Rychle za mnou! ‎Znám cestu ven.
‎Zpěváčku, proč jsi utichl?
‎To už jsem snad krásný? Co?
‎[tučňák] Áá!
‎Byl jsem podveden!
‎Hlupáci, chyťte ‎toho prolhaného velrybáka!
‎Slyšeli jste ‎Jeho královskou Pomatenost?
‎
‎- Pěkně jsi jim to natřel. ‎- Fakt jsi velrybí pěvec?
‎Můj táta byl. Já nejsem. ‎Já píseň neumím.
‎To bych neřekla. Já tvůj hlas cítila ‎v hloubi nitra a byla to paráda.
‎Au!
‎Musíme do Mariánského příkopu. ‎Dostaneš nás odtud?
‎Do příkopu? Proč?
‎Hledáme tůň hvězd. ‎Musím přivést zpět moje rodiče.
‎- Zní to šíleně, co? ‎- Ve stylu bílé velryby?
‎- Co? ‎- Tenhle chlapík je můj hrdina.
‎Máš větší kuráž, než jsem čekala.
‎Ach jo. To jsem v celém oceánu ‎jediný příčetný tvor?
‎Konečně, východ! ‎Snad vám čistá voda pročistí mozky.
‎- ‎- Jé!
‎
‎Rychleji, nebo si vás uvařím zaživa!
‎
‎Ehm, zdravíčko.
‎- ‎- Co to bylo?
‎Našel nás, Waltere.
‎Stráže, do útoku! ‎Musíme ochránit krále!
‎To bylo strašné. ‎Co může vydávat takový zvuk?
‎- Obluda zvaná Leviatan. ‎- Levý Jatan?
‎- Leviatan. ‎- Vždyť to říkám.
‎- A co od vás ten Levý Jatan chce? ‎- Vinci, inkoust!
‎- Nedotýkej se ho! ‎- To nemám v plánu.
‎Vím o jedné skrýši. ‎Teda myslím. Rychle!
‎[tučňák] Och! Vaše Plynatosti! Hele!
‎Někdo mi znečišťuje království?
‎Ach!
‎
‎Och!
‎Moje tvář. ‎Moje překrásná tvář! Je nehybná!
‎- Proč tě ta příšera pronásleduje? ‎- Jaksi jsem ji probudil.
‎Myslí si, že jsem můj táta.
‎Jen on ji může porazit. ‎Už to jednou dokázal.
‎- My tvého taťku najdeme. ‎- My?
‎Levý Jatan mi ničí lovný revír, ‎tak nemám nic lepšího na práci. Tamhle!
‎Do podzemí? ‎Proč si rovnou neosekáme ploutve?
‎Máš snad lepší nápad, žižlo?
‎
‎Počkejte! Jsem v háji!
‎- Zatáhni břicho! ‎- Co asi dělám?
‎Darjo, pomoc!
‎
‎Ach. Proto cestuju sama.
‎Svatá mořská krávo!
‎Tak dělej něco!
‎ Kosatka!
‎
‎- Ach, ty umíš dát facana! ‎- To byl jen kopanec, hlupáčku. Ale díky.
‎Uf! Šlo to jak po másle.
‎
‎Ale no tak! Moje žábry! ‎Tohle je hrůza!
‎
‎- Asi musíme tam dolů. ‎- Kam to vede?
‎Co já vím. V tom ústí jsem se ‎schovávala před králem Barfem.
‎- Ale tak daleko jsem nebyla. ‎- Co je to?
‎Och.
‎ Hele, to musíte vidět.
‎
‎ Podzemní proud? ‎Ještě jsem neviděl žádný takhle zářit.
‎Och! Bioluminiscenční plankton, ‎to bude Velká podmořská řeka.
‎Jak delfíni říkají…
‎Co je na ní zvláštního?
‎Spojuje všechny řeky Pacifiku, ‎jako kmen stromu z mořských řas.
‎- Ty jo! Dobrá práce, Darjo. ‎- To byl můj plán.
‎Po ní se k příkopu dostaneme natošup. ‎Bohužel.
‎Poplujme! Čím dřív rodinu najdeme, ‎tím dřív porazíme Leviatana.
‎Zadrž! Rychlé řeky jsou nebezpečné. ‎Probereme bezpečnostní protokol.
‎- Cože? Promiň, nic neslyším. ‎- Och! Jé!
‎Jejda. ‎Myslíš, že jsem porušila protokol?
‎Jé!
‎- Juchů! ‎- Chachá!
‎
‎ Waltere?
‎Waltere!
‎- Jo! ‎- Waltere!
‎- Hopla! ‎- Asi ho to unavilo.
‎Když je přetažený, ‎chrápe jak lodní šroub.
‎Doufám, že tě to neotravuje. ‎Ou! Ehm…
‎- Promiň, pořád zapomínám. ‎- V pohodě, taky na to zapomínám.
‎A jak se to… ‎Nebo spíš kdy se to…
‎Ach. Moje hejno ‎při migraci míjelo rybářské lodě.
‎Jednou jsem se dostala blízko a bum!
‎To bylo to poslední, co jsem slyšela.
‎Suchozemské štiky ‎použily místo sítí dynamit.
‎- To je strašné. ‎- Být hluchá má své výhody.
‎Někdy cítím zvuky, které ostatní neslyší. ‎Což je vlastně superschopnost.
‎Ale po té nehodě se ke mně moje hejno ‎chovalo jako ke křehké sasance.
‎Tak jsem odešla. Kosatka!
‎Měl jsem naprosto šílený sen.
‎Představte si, ‎měli jsme přivést mrtvé k životu.
‎
‎Protože nás honil neporazitelný netvor.
‎
‎- Počkat, on to vůbec nebyl sen. ‎- Jo.
‎A honí nás neporazitelný netvor.
‎Jo.
‎Ach jo, zdá se, ‎že naše hrůzná zkáza už číhá za rohem.
‎Tam!
‎
‎ Ty brďo!
‎
‎- Jak hluboké to asi je? ‎- Příliš. A hodně temné.
‎- Klídek, velrybí oďoubávači. ‎- Já jsem klidný.
‎Já se na dno dostanu, protože jsem ‎ryba a nepotřebuju dýchat vzduch.
‎- No co, zhluboka se nadechneme. ‎- Zvládla to bílá velryba, tak my taky.
‎Moje řeč.
‎Víte, kolik ryb přežilo potápění ‎do toho příkopu? Žádná!
‎- Můžeme? ‎- To si piš!
‎
‎- Sejdeme na dně, až tam dorazíš. ‎- Slavná poslední slova.
‎Kvůli tomuhle ‎přijdeš o licenci chůvy, Waltere.
‎- ‎- Už tam budeme?
‎
‎- Jak se cítíte? ‎- Zatím dobře.
‎- Šetři dechem. ‎- Už tam budeme?
‎- Darjo! ‎- Dělám si šoufky.
‎ ‎Ale teď vážně, už tam budeme?
‎- ‎- Co?
‎
‎Nás tu ale je.
‎- Je hlubší, než jsem si myslel. ‎- Co?
‎Vinci, usínáš z nedostatku kyslíku!
‎Prober se!
‎Ne! Proč nikdo neposlouchá ‎moje oprávněná varování?
‎Áá! ‎Vzduch, vzduch, vzduch!
‎Jé!
‎Tamhle!
‎Darjo, nasměruj nás na druhou stranu! ‎Rozumíš mi, holka?
‎No jasnačka, mrňousku.
‎Ano, to je ono!
‎- Nepolevuj! ‎-
‎- Nejdřív hají. ‎- Ne!
‎Ne, ne, ne! Neusínej, Darjo! ‎Neusínej!
‎Ach ne!
‎Au!
‎Dej se dohromady, Waltere! ‎Jsi přece chůva!
‎
‎ No tak!
‎
‎- Darjo! ‎- Co?
‎ Darjo, probuď se! ‎Musíš se probudit!
‎- Zkusím to. Kosatko! ‎- Au!
‎
‎To bolelo.
‎Ploutve máš teda silné. ‎Počkat, kde to jsme?
‎- Ztratil jsem vědomí. Co se stalo? ‎- Neposlechl jsi mě, to se stalo.
‎Když jsme prožili krásnou klinickou smrt, ‎můžeme se vrátit na povrch?
‎Leviatan tam pořád je. ‎Musíme pokračovat.
‎Ale kam? ‎Je to tu samá jeskyně, jeskyně a…
‎- Ó, další jeskyně. ‎- Myslím dolů. Dno už bude blízko.
‎Ale co když ne, Vinci? ‎Co když nejsme ani v polovině cesty?
‎Nerada to říkám, ‎ale Walter má pravdu.
‎Nejsi ty ta neohrožená?
‎K čemu nám bude, ‎když tam dorazíme mrtví?
‎Já v téhle jeskyni trčet nehodlám.
‎Hezky, kašičko! ‎Hele!
‎Hm, za tou skálou něco je.
‎
‎Ale nedá se tam dostat.
‎Myslíš?
‎Kosatka!
‎
‎ Jak říkávám, ‎kde je velryba, tam je
‎cesta.
‎Ach.
‎
‎Je tohle možný?
‎Páni!
‎ To je něco!
‎
‎Co je to za místo?
‎
‎- Zmizte, potvůrky! ‎- Klídek, to jsou jen polypovci.
‎Přestaňte, to lechtá!
‎No teda, ty jsi ale sladký polypeček. ‎Ňuňu. Roztomiloučký zvířátko.
‎Hepčí!
‎
‎Haló? Vy tady žijete? ‎My chceme dolů, na samé dno a…
‎ ‎Dobře, dobře. Ne, tam ne!
‎
‎- Víte, že je s vámi celkem sranda? ‎- Tak díky.
‎Ne, vážně. Baví mě to s vámi. ‎Připomíná mi to staré časy s hejnem.
‎Ach.
‎Och! Co to bylo?
‎- Cítíš to taky? ‎- Co myslíš?
‎Něco tam je. Něco moc podivného.
‎Nemůžeme se ‎divným věcem spíš vyhýbat?
‎
‎Darjo, teď to cítím taky.
‎Vibrace jdou odtamtud.
‎Zní to jako hlasy, ‎ale nevím, o čem mluví.
‎Určitě o něčem hrozném. ‎Možná uctívají piraně,
‎obětují kaviár ‎nebo se pokorně chvástají.
‎
‎[všichni] Óm.
‎ ‎Áá!
‎Hele, Izzy, ‎zrovna jsem si srovnávala čakry.
‎Nyní jsem jedno tělo s mořskou okurkou. ‎Papáme, vylučujeme.
‎Nechtěla jsem tě rušit, Deb.
‎Mě pořád někdo ruší. ‎A co ty, Ypsy, taky nemáš klídeček?
‎Ypsy je klidný, Ypsy je prázdný.
‎Jak jinak, ‎když jsi skoro celý z vody.
‎Tihle podivíni jsou ještě neškodnější ‎než vy dva.
‎Uznávám, že nevypadají děsivě.
‎Jestli jsou místní, ‎mohli by nám pomoct.
‎Promiňte, nevíte…
‎- Překvapení. ‎- Velryba zabiják.
‎Nejezte mě, ‎nemám žádnou výživnou hodnotu!
‎- My vám nechceme ublížit. ‎- Na to vám neskočím. Znova ne.
‎Do toho, Ypsy!
‎- Vinci! ‎- Nech ho! Udělám z tebe korálový želé!
‎Och! Páni!
‎ Ypsy cítí lásku, nejistotu, ‎strach, stud a píseň?
‎ Fascinující, zajímavé. ‎Ó, velrybí pěvec.
‎- Cože? Co? ‎- Mluv se mnou, Vinci.
‎- Kolik ploutví vidíš? ‎- Jsem v pořádku. Myslím.
‎- Co jsi mu provedl? ‎- Ypsy nemá vlastní city.
‎Ypsy skenuje city ostatních. ‎City a vzpomínky.
‎Příště se zeptej, ‎než někomu vlezeš do mozku.
‎Promiňte, pane pěvče. ‎Musíme být obezřetní.
‎Nevíte, z koho se vyklube predátor. ‎Já jsem Izzy.
‎Ypsyho už znáte ‎a ta veselá holka je Deb.
‎Moc mě těší.
‎Já jsem Vincent.
‎Což už asi víš, ‎když jsi mu prošmejdil mozek.
‎To je Darja a tohle Walter. ‎Kde to vlastně jsme?
‎Neslyšel jsi o duchovní cestě Ory?
‎Jsme v nejhlubších hlubinách světa,
‎abychom našli svá nejhlubší já. ‎Óm.
‎- ‎- Ble!
‎A proč jste tu vy?
‎Hledání, poslední naděje. ‎Zatím nemožné. A přesto blízko.
‎No, věc se má tak, ‎hledáme tůň hvězd.
‎Aha! ‎Podle našeho milovaného guru Ory
‎se do Tůně hvězd může dostat ‎jen ten, kdo je v souladu se sebou.
‎Já vždycky byla nicka.
‎Počkat, chcete říct, ‎že tam ten váš guru byl?
‎- Jasně, každou chvíli. ‎- Já věděl, že je tu cesta!
‎- Kde je? Musíme se s ním setkat. ‎- Ora není on.
‎- A ani není ona. ‎- Nelze je pojmenovat.
‎- Musí být velikánský. ‎- A zdá se, že nejsou doma.
‎- Správně. ‎- Ale my tu tůň musíme najít.
‎- Neplaš, obříku. Pomůžeme vám. ‎- Výborně!
‎ Meditací za rychlý návrat Ory.
‎[všichni tři] Óm.
‎Mě snad omejou.
‎Ach.
‎Jestli ten guru neustále vchází do tůně, ‎kde je vchod?
‎- Hodně štěstí. Rozhlídni se. ‎- Máš lepší nápad?
‎Dochází nám čas.
‎Vinci!
‎- Ach! ‎- Nechme ho chvíli o samotě.
‎
‎Mami, tati, jsem tak blízko.
‎
‎Pomozte mi vás najít.
‎
‎Mami, tati, kde jste?
‎Bez vás to nedokážu.
‎
‎Strašně se mi stýská.
‎
‎- No ty jsi ale roztomilouš. ‎- Hm?
‎- Copak? ‎- Někdo tu na nás mluví.
‎- Kuku, tady! ‎- Kdo to řekl?
‎Myslím, že ti z toho stresu přeskočilo. ‎Kašička je na kaši. Jaká škoda.
‎- Taky jsi to slyšel, Waltere? ‎- Jo.
‎ Jsem přímo před vámi.
‎
‎- Vítejte. ‎- Ty máš ale malou pusinku.
‎Velrybího pěvce ‎jsme tady dole ještě neviděli.
‎- Teda živého. ‎- Ne, spletli jste si mě…
‎Bývaly doby, ‎kdy byl jejich zpěv slyšet všude.
‎Mrňouskové, dramatické odhalení!
‎- Ty jo! ‎- Och!
‎Počkat, to nesedí. ‎Velrybí pěvci zpívají sami.
‎Za starých časů to tak nebylo.
‎Zpěv velrybích pěvců všechny sbližoval.
‎Hlasy se propojily ‎a síla písně se znásobila.
‎Hele, je tu i štítovec, jako já!
‎ A to není všechno. ‎Mrňouskové!
‎ Tolik velrybích pěvců!
‎Co se s nimi stalo?
‎Lidé přestali ryby uctívat ‎a začali je lovit.
‎Až zůstal jen jeden jediný pěvec.
‎Můj táta.
‎- Teď je tady, v tůni hvězd. ‎- Kepory ne.
‎- Mluvím o tobě, Vincente. ‎- Co? Jak víš, jak se jmenuju?
‎ Oro! Tak tady jste. ‎S našimi hosty už se znáte.
‎- Vy jste Ora? ‎- Tělem, myslí i duší.
‎Tví rodiče nám řekli, že přijdeš, ‎když jsme se vydali do tůně hvězd.
‎Takže tůň hvězd existuje. ‎Jsou tam máma a táta. Já to věděl!
‎To jsem z toho jeseter.
‎Musíte mě tam vzít. ‎Musím na dno příkopu.
‎Není to tak jednoduché, zázračné dítě.
‎Můžeme ti to místo ukázat, ‎ale nemusí se ti líbit, co tam najdeš.
‎Oro, prosím! V sázce je osud oceánů.
‎Ach, tvoji rodiče mě varovali, ‎že jsi paličák.
‎Tak pojď, chlapče.
‎Och!
‎Děti, okamžitě zavřete bránu! ‎Čujeme nezvaného hosta.
‎Pospěšme si.
‎- Mám neblahý pocit, Waltere. ‎- To mi povídej.
‎
‎Mrňousci, rozsviťte!
‎
‎Připravte se!
‎Tahle pradávná studna ‎nás dovede hluboko,
‎až k samotnému jádru bytí.
‎A trochu to lechtá.
‎Ach. Už jdu, mami a tati.
‎
‎ Vážně to lechtá.
‎
‎Tajemná zář. ‎Jako v tom příběhu!
‎
‎Ne.
‎Ne, ne, ne!
‎
‎ Co to má znamenat?
‎Nehledal jsi nejhlubší místo oceánů?
‎Říkali jste, ‎že v tůni hvězd najdu rodiče.
‎V tůni hvězd jsou všichni tvoji předkové, ‎ale vstoupit do ní lze jen zevnitř.
‎Dost těch nesmyslů! ‎Táta musí zachránit oceány.
‎- Teď je to tvé poslání. ‎- Ale já nejsem pěvec.
‎Utrpěl jsi velkou ztrátu, Vincente. ‎Vidíme bolest, kterou v sobě nosíš.
‎ Ale je načase, ‎abys přijal to, kým opravdu jsi.
‎Neutíkej před zármutkem, ‎proměň ho v píseň.
‎Ty to dokážeš.
‎- Vždycky jsem v tebe věřil. ‎- Dokážeš to, cítím to.
‎Přestaňte ve mě věřit!
‎Jsem břídil ‎a všichni mi to pořád připomínají.
‎Nejsi břídil, Vincente. ‎Jen musíš přestat utíkat.
‎- Ty máš co mluvit, uprchlice! ‎- Och!
‎Mladíku, ihned se Darje omluv!
‎Nejsi můj táta ani moje máma. ‎Nebaví mě, jak mě pronásleduješ.
‎Dokončím to sám.
‎Jsi takový, jaký jsem si myslela. Kašičko!
‎- [smutně] Vincente. ‎- Vyvolené dítě si zvolilo vlastní cestu.
‎Snad ho dovede zpět. ‎Pojďte, musíme si pospíšit!
‎
‎Mami?
‎
‎Tati!
‎Jste tady?
‎
‎Musíte tu být.
‎
‎Ne, prosím ne.
‎- Je to možné? ‎- Ha?
‎Ó!
‎
‎Och, to jsi ty, bílá velryba!
‎Aha. Někteří mi tak říkali, ‎jiní mě znali jako Abraháma.
‎Ale ty, drahý chlapče,
‎jsi mi říkával „otče“.
‎Já?
‎Je to tak dávno, ‎že jsi na tátu zapomněl?
‎To bude asi omyl. ‎Já hledám svoje rodiče.
‎Ale no tak, takhle vítáš svého otce ‎po tom dlouhém hledání, Samy?
‎Samy? Myslíte, že jsem…
‎Takže jste ho nikdy nenašel. ‎Ta legenda lhala.
‎- Všechno to bylo k ničemu. ‎-
‎Úsměv, můj chlapče! ‎Konečně jsme se zase shledali.
‎Nejsem váš syn. ‎A udělal jsem strašlivou chybu.
‎Necítíš se dobře, Samy?
‎Nejsem Samy. ‎Ach, jaký jsem to hlupák!
‎- Musím najít přátele! ‎- Ne, neopouštěj mě!
‎Ach! Ne!
‎Pusťte mě! Nechte toho!
‎Ne! Abraháme, prosím, nechte mě jít!
‎Ach! Prosím!
‎Abraháme, slyšíte mě? Nejsem váš syn!
‎- Už dost! ‎- Ach!
‎Ztratils rozum, synku.
‎Musím tě chránit před tebou samým, ‎dokud nepřijdeš k rozumu.
‎ Ne!
‎Pusťte mě, Abraháme! No tak!
‎
‎Říká se, že cvičení zlepšuje náladu, ‎ale mně dělá modřiny.
‎No tak, Deb, najdi svůj zen ‎a zavři sakra už tu bránu!
‎Ypsy odhaduje, že naše šance ‎na přežití je 50,2 procenta.
‎ Děti!
‎ Och, co se stalo?
‎
‎Ale ne, tenhle výraz znám. ‎Hluboká deprese.
‎- Rychle, Leviatan je blízko! ‎- Ach, z napětí mi vyhládlo.
‎Něco tu nehraje.
‎Nesoulad. Slepé místo.
‎
‎- Už je tady. ‎- Ajaj.
‎ Ne!
‎
‎[vystrašeně] Jé!
‎
‎ Oprava. Šance na přežití klesla ‎na nula celá nula, nula…
‎- Rozumíme, Ypsy. ‎- O co mu jde?
‎ Jmenuje se Levý Jatan ‎a je máklo.
‎Jak to, že mě vždycky najdou?
‎On nechce nás.
‎Chce Vincenta!
‎
‎Musíme ho odlákat od studny.
‎- Darjo! ‎- Hej, Levý Jatane!
‎Seš šerednej a zákeřnej ‎a máš fakt pitomý jméno!
‎No, tak pojď!
‎
‎Pozor, Darjo!
‎Je přímo za tebou! ‎A jo, ty mě neslyšíš.
‎
‎ Jé! Kosatka!
‎
‎Ach ne!
‎Abe, jste tam?
‎Haló!
‎
‎ Jsem tu, synku. ‎Už tě nikdy neopustím.
‎Musíte mě pustit ven. ‎Leviatan je tady.
‎ Neboj, Samy, se mnou jsi ‎v bezpečí. Ty bludy tě přejdou.
‎Všichni zemřeme! ‎Všichni zemřeme a je to moje vina.
‎Moc mě to mrzí.
‎Jak jsem mohl uvěřit, ‎že je tůň hvězd skutečná?
‎
‎ ‎V tůni hvězd ‎jsou všichni tvoji předkové.
‎Ale vstoupit do ní lze jen zevnitř.
‎
‎[šťastně] Ach.
‎
‎Mami, tati!
‎
‎Moc mě mrzí, ‎že jsem tenkrát odplaval pryč.
‎Ale, Vincente, ‎všechno je odpuštěno, broučku.
‎- ‎- Och.
‎
‎Počkat, nejsem mrtvý, že ne?
‎ Ne, synku, jsi úplně živý.
‎A jak daleko jsi došel. ‎Byl jsi moc statečný.
‎Ale všechny jsem zklamal.
‎Přátele, oceány a taky vás dva.
‎Nikdy není pozdě, Vincente. ‎Ta píseň v tobě je.
‎- A co když zase selžu? ‎- Nenaslouchej strachu.
‎- Ale tomu, co máš v srdci. ‎- Zpívej, broučku.
‎Zazpívej pro každičkou bytost.
‎Pro každičkou bytost.
‎Ale… Ale…
‎Zpívej a zbytek přijde sám.
‎Milujeme tě, Vincente. ‎Budeme navždy s tebou.
‎Taky vás miluju.
‎
‎Slyšíte to, co cítím?
‎Konečně! ‎Vincentova píseň!
‎Zpívej, zlatý hochu, zpívej!
‎
‎Co je to za rambajs? ‎Odkdy umíš takhle zpívat, Samy?
‎Och, ty nejsi…
‎Ne!
‎Ty nejsi Samy.
‎Jsem Vincent, syn Lany a Keporyho.
‎A jsem velrybí pěvec.
‎
‎Pomoz mi porazit Leviatana.
‎- Jsi nejsilnější válečník ze všech. ‎- Samy.
‎Můj chlapče.
‎Můj drahý chlapče, ‎nedokázal jsem tě zachránit.
‎Sbohem, bílá velrybo.
‎
‎Leviatan?
‎- Přestal zpívat? Proč? ‎- Pozor!
‎ Ke studni! Ochraňte ‎velrybího pěvce za každou cenu!
‎ Jak? ‎Ta obluda je nepřemožitelná.
‎Nafoukaní drsňáci chtějí, ‎abys tomu věřila.
‎Ale každý má nějakou slabinu.
‎Tak moment! ‎Jedna věc Leviatana zastavila. Blesk!
‎Nemožné. Blesk osm kilometrů ‎pod hladinou je neproveditelný.
‎Hm, blesk neumíme, ale možná…
‎
‎ Mrňouskové, zář!
‎
‎- Hurá! Chachá! ‎- Paráda!
‎- Výborně! ‎- Tak tomuhle se říká úspěch?
‎- Teda nic moc. ‎- Přestaň, co to děláš?
‎[Walter, Deb a Izzy] Ypsy!
‎- Mrňouskové! ‎- Pozor! Pryč od inkoustu!
‎ Do studně!
‎
‎ Vinci!
‎Waltere, Darjo, jste naživu! ‎Moc se omlouvám za…
‎- Slyšeli jsme tvoji píseň! ‎- Měla jsem z ní husinu.
‎Co se stalo Ypsymu?
‎- Ble! ‎- Ypsy Leviatana cítil.
‎ Před dávnou dobou byl proměněn ‎světlem, zvukem a energií.
‎Tak to je hustý.
‎ ‎Ypsy cítil bolest, hněv, nenávist.
‎Kdo by řekl, ‎že mi toho pošuka bude líto.
‎- Takže on nebyl vždycky takový? ‎- Nikdo se nerodí zlý, chlapče.
‎
‎- Mám strach, Waltere. ‎- Já taky, Vinci.
‎Hlavně, že jsme spolu, jako hejno.
‎- Víš, co máš dělat, zlatý chlapče. ‎- Zmraz tu potvoru!
‎Zavřete otvory, máme společnost!
‎
‎- Ach! ‎- Vinci!
‎- Už plavu! ‎- Útok!
‎Kosatka!
‎
‎Delfín!
‎Jé! Vinci!
‎Waltere. Ne!
‎
‎Ne!
‎
‎Ne!
‎Nech toho chlapce být!
‎
‎ Abraháme! Ne!
‎
‎Vím, jak tě zastavit. ‎Zmrazím tě
‎a zachráním oceány ‎a každičkou živou bytost.
‎
‎Každičkou živou bytost, ‎to znamená i tebe.
‎
‎- Co se to stalo, Vinci? ‎- Já myslím, že jsme ho uzdravili.
‎
‎[milým hlasem] Jé!
‎
‎- Hurá! ‎- Paráda!
‎- Povedlo se! ‎- Jo.
‎
‎Za všechno může ta prolhaná velryba.
‎Hm?
‎
‎Och! Vaše Osamělosti, podívejte!
‎Oho! Ohohó!
‎Ohohó! Sláva velrybímu pěvci!
‎[král] Tučňáku? Tučňáku!
‎
‎ To je ono, chlapče! ‎Já věděla, že to v sobě má.
‎Courají se tu, jak se jim zlíbí. ‎Do toho, Vincente!
‎
‎To je Vincent!
‎
‎Dokázali jsme to. A to je teprve začátek.
‎Budu s tebou až do konce. ‎Trocha svalů se ti šikne.
‎Vinci, jsem na tebe tak pyšný. ‎Teď už jsi dospělý velrybí pěvec.
‎[dojatě] A to znamená, ‎že moje práce je oficiálně u konce.
‎Tak se nenech přemoct emocemi, ‎nedělej z toho vědu.
‎Dovol mi odejít se ctí.
‎Waltere, nemůžeš mě opustit.
‎Nesnaž se mě utěšit, ‎chůvu už totiž nepotřebuješ.
‎
‎Ne, nemůžeš odejít, ‎protože jsi moje rodina.
‎Já vím, jsme rodina.
‎
‎Jsme, jo?
‎Och, mě snad omejou!
‎
‎[Deb, Izzy a Ypsy] Óm.
‎Óm.
‎Hledáš vnitřní klid, dítě?
‎
‎ Zlatíčko, na duchovní cestu Ory ‎může vstoupit každý.
‎