Downloaded from YTS.MX
ЦЕЙ ФІЛЬМ ЗДЕБІЛЬШОГО СКЛАДАЄТЬСЯ ІЗ ЗАПИСІВ НАТІЛЬНИХ КАМЕР ПОЛІЦЕЙСЬКИХ
Official YIFY movies site: YTS.MX
І ЗАПИСУВАВСЯ ПРОТЯГОМ ДВОХ РОКІВ
29-68. Код 2.
Північно-східний підрозділ. Кажіть.
Це 911. Назвіть адресу.
Застрелили людину!
Агов! Сюди. Хлопці, ідіть сюди!
Агов, хлопці, ідіть сюди!
Сюди. Будьте тут.
-Певні, що її застрелили? -Так!
Боже! Чому вона це зробила?
Агов, прийди до тями. Агов…
Допомога поспішає з усіх сил. А де…
Сюди! Ось тут!
Медична допомога на місці.
Вона на землі!
Перша зона. У Меріон.
Меріон-Ешленд, два.
Зачекайте.
Господи!
-Я попереду. -Гаразд.
Офіс шерифа! Виходьте з піднятими руками!
Офіс шерифа округу Меріон! Виходьте з піднятими руками!
ІДЕАЛЬНА СУСІДКА
Понеділок, 5 червня 2023 року, 9:38 ранку. Ми на місці інциденту.
Складаю загальну картину.
-Я почну обхід. -Гаразд.
Офіс шерифа.
-Доброго ранку. -Як ви?
Добре. Я з офісу шерифа. Я детектив.
Ми розслідуємо інцидент, який стався в п'ятницю ввечері.
-Можна я сяду? Стілець зламався. -Я принесу вам стілець.
-Як давно ви тут живете? -Десь три роки.
Вона весь час тут жила? Чи деінде?
Ні, вона переїхала після нас. Вона тут десь зо два роки.
-Якщо не помиляюся. Я не певна… -Нічого.
Приблизно два роки.
Але наскільки я розумію,
усі, і всі діти,
мали проблеми із цією жінкою.
-У якому ти класі? -У п'ятому, та…
Ти закінчив п'ятий клас.
-Ідеш у шостий? -Так.
Я хочу з'ясувати правду й брехню, гаразд?
Я наведу кілька прикладів, добре?
Якби я тобі сказав, що якась дівчинка
зайшла в цю кімнату й розфарбував всі стіни
червоним олівцем, а потім каже, що це не вона.
-Це правда чи брехня? -Брехня.
Гаразд, а якби розфарбувала їх, а потім вийшла й каже:
«Я це зробила, детективе Піндере». Це правда?
-Так, сер. -Гаразд.
У нашій бесіді ми можемо говорити лише правду?
Так.
Ти бачив цю жінку раніше?
-Багато разів, так. -Багато разів.
Так. Вона не любить, коли поряд із нею граються,
там, де вона живе, у тій траві.
Та ну.
Тому що
вона думає, що це її власність.
Гаразд. А чи вона… Пам'ятаєш, чи вона ще щось казала?
-Що повідомить про це в поліцію. -Гаразд.
-Що ми там граємося. -Гаразд.
Ясно.
Ми на місці. Працюємо.
25 ЛЮТОГО 2022 РОКУ
Чому був виклик?
Я дзвонила, бо жінка через вулицю, що з телефоном,
ударила мене табличкою.
Її діти вигулювали пса на моїй території. Тут чітко написано: «Вхід заборонено».
Вони завжди вигулюють того пса. Він завжди сре.
Завжди гівно на тротуарі. Таке.
Я спитала: «Можете гуляти там?»
Хотіла сфотографувати.
А вона: «Ви фотографуєте моїх дітей».
Я кажу «Ні». І тут вона кинулася на мене.
Вона взяла табличку й жбурнула в мене,
влучила мені в ногу.
-Ваше ім'я… -Мене звати Сюзен Лоринц.
-Сюзен, як пишеться прізвище? -Л-О-Р-И-Н-Ц.
-Що це була за табличка? -Принести її?
Тобто бачите, вона в мене її жбурнула.
І брати ту табличку не слід. Вона власників.
Я хотіла купити цю квартиру. Тепер поїду звідси.
Я не куплю цю ділянку.
Я бачу, ви посміхаєтеся. Тобто ви вже знаєте?
Що вона викликала поліцію?
-Ви говорите по телефону й посміхаєтеся. -Так, бо це…
Смішно, бо я ніколи не ходжу й не теревеню що завгодно.
Але сьогодні я відчула, що…
По-перше, до того, як вона туди переїхала цей простір
був місцем, де діти грали в кікбол, у футбол — бо багато місця.
Вона каже: «Я не хочу, щоб ви тут грали, це приватна власність».
Я кажу: «Вона ж не ваша.
Ви не можете заборонити, бо вони не на вашій особистій ділянці,
щоб вони гуляли із собакою чи кидали сюди м'яч».
«Ви всі, чорні, завжди просто…» Гаразд, кажіть що хочете.
Мене не бентежить.
Вона тицяла табличкою мені в обличчя.
Коли вона знову за нею потяглася, я взяла табличку й кинула.
От просто підняла її і перекинула, відходячи.
Кажу: «Я теж можу купити табличку. Це ні про що».
Але вона сказала, що її кинули в неї.
Я кинула табличку. Не брехатиму.
-Але вона її вдарила. -Я її не била.
Не навмисно, так.
У вас є вся інформація, чи краще, щоб я…
Пані, можна з вами поговорити?
-Зі мною? -Так.
Ви щось бачили?
-Ні, сер. Ні, я щойно вийшла. -Гаразд.
А ваша донька казала, що щось бачила?
Вона мені розповіла що вони сперечалися.
І що, гадаю, вона підійняла табличку.
І коли вона її підійняла,
то пішла геть, і кинула її за собою.
Але вона не влучила в ту жінку тощо. І це все.
Але я скажу, що та пані… Я нічого не бачила.
Але я скажу, що та пані завжди ганяє чужих дітей.
-Вона завжди… -Та жінка?
Так. Вона завжди намагається зняти дітей. Завжди всіх лає.
Та я не бачила, не можу сказати.
-Гаразд. Добренько. -Але так.
Як пишеться ваше ім'я?
Аджике.
Я офіцерка…
-Як справи? -А ваші?
Спитайте в інший день.
Гаразд, подзвоніть мені.
-Пані? -Так.
-Ви щось бачили? -Вона не чіпала ту жінку.
Вона просто висмикнула табличку із землі, це все.
-Яку? -Ту, «не ходити».
Кинула їй у ногу.
Ні, вона не кидала їй у ногу. Вона не кидала цю штуку…
Так сказав Лондон…
-Ні, вона не кидала… -Та просто викинула.
Тебе не питали, мовчи.
Вона її кинула, та пані випадково там була.
Вона не кидала в неї. І взагалі її не чіпала.
Вона лише сказала жінці не кричати на дітей.
Бо вона на всіх дітей кричить.
Гаразд, тобто…
Раджу більше туди не ходити.
Може, їй не подобається, що я темношкіра жінка, тож…
Ви всіх залякуєте. Це не ваше.
Не забороняйте…
Справа в тому, що вона постійно це каже, тож діти туди не ходять.
Гаразд, що це означає?
Туди не можна.
Нічого. Якщо це її, то це її. Але ж…
Байдуже, якщо це не її ділянка. Вона орендує там, як і ви тут.
Якби хтось ходив тут, і ви подзвонили нам,
а ми тут їх побачили, то це незаконне перебування.
Наступного разу їх би посадили.
-Ясно? -Ясно.
-Так це працює. -Гаразд, тобто…
Ви маєте такі самі права, як вона. Тож…
Вона не хоче, щоб вони там були? Хай не ходять.
Власних поставив табличку не просто так.
-Маємо що маємо. Так? -Гаразд. Ви поліція.
Звісно.
Гаразд.
-Усе гаразд. -Без проблем.
Я розумію ваші почуття. Повірте. Тому в мене власний будинок.
-Так, це наш останній рік. -Так, я…
-Молюся за це. Уже скоро. -Так!
Справу закрито!
Я запишу як побиття.
-Але наразі нікого не можу заарештувати. -Гаразд.
-Гаразд.
Бо я не зняла, як вона кидає в мене табличку…
Ми… Ніхто не засвідчив, що бачив це.
Немає незацікавлених свідків, на яких можна покластися, тож…
Як зручно.
-Усе гаразд? -Дуже дякую.
Будь ласка.
Ще що-небудь потрібно?
Ні, ми просто підемо трохи погуляємо.
Вибачте. Він великий малюк.
-Я хочу погладити! -Ой, я так люблю тваринок.
-Як його звати? Як звати малюка? -Кеш.
-Кеш як «гроші».
Ми опитували людей, чи хтось щось чув чи бачив, чи щось знав
про причетних людей?
Якщо чесно, сер, я знаю лише, що та пані, про яку ви говорили…
-Темношкіра? -Ага.
-Вона завжди зі своїми дітьми. -Так.
Вона нікому не була загрозою.
-Узагалі. Ніяк. -Ага.
У неї маленька дитина, десь два чи три роки.
Вона завжди з ним удома.
А інші — два хлопчики й дівчинка —
вони завжди граються на вулиці.
Я ніколи не чула нічого поганого про цю жінку.
Аджике, вона була просто мамою.
Вона була менеджеркою в «Макдональдсі».
Аджике змінювала графік роботи.
«Тоді й тоді не можу вийти». Чи: «Це й це я не можу».
Щоб бути поруч із дітьми.
Вона жертвувала всім, щоб діти ходили в приватну школу.
Займалися футболом. Гімнастикою. Танцями. Усім.
Вона мені казала, що одна біла жінка,
яка живе навпроти, завжди,
знаєте, ворожо налаштована до дітей і обзиває їх.
10 СЕРПНЯ 2022 РОКУ
Чому вони на приватній ділянці? Своєї нема?
Вони тут не орендарі.
Якщо ці люди не скаржаться, я не можу їх вигнати.
Тоді я надішлю їм лист-попередження.
-Скажу адвокату. -Гаразд.
У законах про нерухомість, ви маєте це знати, написано…
Це господарче право.
…людина має право спокійно жити на своїй власності.
-Так. -Такий закон.
Це господарче право. Ми цим не займаємося.
Я розумію. Але діти не повинні бути тут.
Гаразд.
Вони не повинні кричати й бігати.
Батьки за ними не наглядають. Вочевидь вони просто…
Я розумію, це незручність, але краще, щоб діти кричали,
коли граються й веселяться,
ніж щоб вони грабували людей, тож…
Ага, ще побачимо, чи не так?
Гаразд. Доброї вам ночі.
-Так. -Якого біса…
Я власник сусіднього будинку. Третя квартира.
Гаразд.
Я поставив знак: «Не ходити по траві», — на межі моєї ділянки.
-Ви його поставили? Гаразд. -Так.
Я сказав їй, що не можу поставити його за межами моєї ділянки.
Але це дуже мала частка.
Більшість території належить до іншої ділянки.
-Гаразд. -І там вони найчастіше грають.
У мене проблеми із сусідськими дітьми.
Вони ходять до мене й просто горлають, як дурні.
І сьогодні я вже просто зірвалася.
Я вже не можу. Я назвала дітей ідіотами.
Тоді прийшла мати з криком: «Не називай моїх дітей ідіотами.
Я відправлю тебе в дім для літніх».
Я можу щось зробити із цими людьми?
Бо вони вже геть знахабніли. Тобто…
Я нікому не дошкуляю. Я самотня жінка. Працюю вдома.
Я спокійна й тиха. Я ж ідеальна сусідка.
Мене майже не видно.
-Перша зона, Маріон. -Номер три.
Гадаю, номери один і два з того боку.
22 ГРУДНЯ 2022 РОКУ
-Алло. Вітаю. -Вітаю. Офіс шерифа.
-Вітаю. -Що у вас сталося?
Багато дітей кричать, мов скажені, бігають кругом.
Я припаркувала тут свій пікап, щоб не чути їхніх криків.
Я переставила пікап, і діти тут як тут. Я кажу: «Хлопці, досить».
Я купу разів їм казала не ходити тут.
Малий мені в обличчя сказав стулитися.
Я кажу: «Не зневажай мене». А він так само огризався.
Я кажу: «Я докторка Лоринц. Не кажи мені стулитися».
Він мене обзивав, а я:
«Ні, так не можна».
-Я піду поговорю з дітьми. -Гаразд.
-Агов! -Вітаю, офіс шерифа.
Я офіцер Гекман.
Хтось із вас зачіпав цю жінку?
-Ні! -Ні. Ми грали у футбол.
Можна сказати… Заждіть.
Дозвольте сказати, я швидко, прошу.
Гаразд.
Отже. Це відкрита місцина, усе це — не її власність.
Чоловік, що живе он там, каже, що всі діти можуть грати.
Бо там вони грають у футбол.
-І вони живуть у тім домі. -Вони лише…
Вони до неї не ходили. Подивіться її камери.
Вони були он там. Вона вийшла, накричала на них.
Я вже кричала на неї раніше, бо це діти.
-Я живу там. -Так.
Усі у кварталі сварилися з нею через те, як вона розмовляє з дітьми.
Та щойно дорослий щось каже, вона викликає поліцію.
Діти просто хочуть бути дітьми. Я розумію.
-Я це розумію. -Так.
Що тут таке?
Це мама, яка пішла поговорити з нею.
-Гаразд. -Загорни.
Ви вже на канікулах?
-Так. -Так? Коли вони почалися?
Минулої п'ятниці.
-Що? -Так.
Я чув, що подекуди вони лише від завтра.
-Хлопці, хтось вступив. -Так.
-Тут собачі каки. -Боже, ми вступили.
Стривайте.
Вибачте. Я хочу підійти ближче, бо я вас ледве чую.
Я пішла до неї із сином, до якого вона доклепувалася.
А інших двох дітей послала додому. «Досить грати. Заходьте».
Ми пішли туди, я до неї постукала.
Вона миттю: «Забирайтеся з моєї власності!
Ви вторглися. Забирайтеся з моєї власності».
Тож я сказала: «Гаразд, я тут із сином, і хочу спитати вас,
що сталося, бо мене тут не було».
І бувають часи, коли діти є діти,
вона щось каже, вони відповідають.
Типу: «Ага, Мегеро», — тощо.
-Так. Звісно. -Я завжди казала своїм дітям.
Зрештою, вона ж доросла.
Не сперечайтеся з нею. Кличте мене. Я поговорю з нею.
Чия ви мама? Когось із них?
Та ну… Вона всі мої. Вибачте, ні.
Моїх дітей тут немає. Але вони завжди грають разом надворі.
Тоді я хочу трохи поговорити з вами, добре?
Якими вона вас обзиває?
-Обзиває ідіотами. -Відсталими.
-Так. І словом на «Б». -Словом на «Б».
-Словом на «П». -Так.
-Вона під'їхала. У тому пікапі. -Так.
Паркується там, а потім вмикає сигналізацію зсередини.
Так. Вона сказала, що припаркується тут.
І вона виходить: «Ви чіпаєте мою машину, ви її торкалися».
Востаннє, коли вона це зробила, я сказала всім дітям…
Я була тут із собакою, вона під'їхала, а вони: «Вона сама вмикає сигналізацію.
Ми нічого не робимо».
Одного дня я сказала їм: «Підійдіть усі сюди,
подивимося».
І звісно — без причини кожні шість хвилин спрацьовувала сигналізація, а там нікого.
-Так. -Кажу: «Можете знову грати».
Тоді вона виходить: «Ви біля моєї машини.
Це приватна власність, пані».
Їх там не було, ви ввімкнули сигналізацію.
-Вона зла. -Чому дітям не можна бути дітьми?
Вони не тероризують район.
Вони не дзвонять у двері й тікають. Вони грають у футбол.
Вони нікому не набридають.
Вони грають у хованки. Ну серйозно.
Так. Так, пані. Я скажу напарнику.
-Знаєте, що таке адвокат диявола? -Ні.
-Я за обидві сторони, так? -Так.
Так. Тож я маю думати про обидва аспекти будь-якої ситуації. Колись і я був малим.
Усі колись були. Усі діти галасливі.
Діти люблять кричати, битися й…
Тож я розумію.
Але коли це біля чийогось помешкання, це може трохи дратувати.
Я не брехатиму, добре?
Проте якщо вам дозволили бути там, тоді
я не став би до вас чіплятися.
Але якщо хтось зайде на її ділянку, тобто на заїзд, то це не гаразд.
Я не кажу, що ви це робили. Вона каже.
Мене тут не було, тому я не можу знати, як усе було, добре?
-У неї були камери. -Вона нас записує.
Гаразд, ясно.
Я хочу, щоб ви бігали й кричали, як лише можна,
бо краще бачити, як ви граєтеся, ніж сидите в тіктоці.
Так.
-Так? -Так.
Якщо вона почне на вас кричати, кличте дорослих.
Не сваріться з нею, добре?
Бо якщо ви будете сваритися з нею, вона це виставить так, що ви погані.
А ви ж просто гралися, так?
-Так. -Гаразд.
Ви зрозуміли? Розумієте мене?
А я хочу, щоб ви виглядали як хороші хлопці.
Добренько.
-Дякую. -Будь ласка.
Мама сказала, що вони грали у футбол ось тут.
Старий, мабуть, живе тут.
-І він виходить грати. -Йому не заважають діти.
-Лише з нею проблеми. -Так.
Вони сказали, що гралися надворі.
Я кажу: «Я розумію, ви смієтеся». Вони кажуть: «Буває».
-Це ж діти. -Так.
«Ми сиділи там, а вона кричала на нас».
Так сказала мама, там навіть нікого не було.
Якщо діти просто гуляють там, на полі, вона просто вмикає сигналізацію.
Тобто вона просто…
Я привезу їм петарди на Новий рік.
Точно.
-Гарного вечора. -Дякую.
Ага.
Шибанута.
-Це відкрите поле для дитячих ігор. -Ні.
Це дві ділянки, одна належить йому, один належить сусідові.
-Це не відкрите полк. -Гаразд, воно вам навіть не належить.
-Я розумію. -Гаразд.
Ми сказали дітям не дошкуляти вам.
А якщо ви вийдете й щось їм скажете,
вони мають покликати батьків і…
А як щодо її погроз, що вона мене витягне й поб'є?
Мені вона казала зовсім інше.
-Ні. Чесно, вона так сказала. -Ясно.
Зрештою, це все лише ваші і її слова.
Ще також є слова дітей, що ви вийшли
й сунули на них з агресією.
-Вони думали, що ви їх скривдите. -Так. Звісно.
Я…
Я маю вірити вам. Але маю вірити і їм.
Отже, усе буде задокументовано.
Якщо хочете копію звіту,
можете заїхати в офіс шерифа й отримати документ.
-Гаразд. Ні, я на таке не здатна. -Так, пані. Отже…
Неймовірно.
Якщо виникнуть ще проблеми, дзвоніть.
Ми сказали їм зробити те саме.
-Гаразд. Так. -Гаразд?
Із цією людиною є проблеми? Як…
Якщо перевірити історію викликів з її номера, вони безперервні.
Потім вона придбала сирену.
Вона відчиняла двері й стояла там.
-Лякала мене до біса. -Так.
Вона їздила на своєму пікапі і просто заїжджала на поле.
І дуже гучно ревіла двигуном.
Присягаюся, я думала, вона зіб'є когось із дітей. Клянуся.
Вона просто влітала у квартал.
Угу.
14 БЕРЕЗНЯ 2023 РОКУ
Він під'їхав, а там жінка просто таранить ворота —
туди-сюди пікапом. Не знаю…
Мабуть, її замкнули,
але я не знаю, що вона там узагалі робила.
-Бо ці ворота замикаються зсередини. -Гаразд.
Якось одного хлопця зачинили,
він подзвонив мені, і його випустили.
Гаразд.
Це ж так просто. Це місце не для публіки.
-Гаразд. -Треба записатися й…
Гаразд. Дайте мені секунду.
Дві тисячі. Пікап «Ніссан». Сірий. 10-54…
-Так, вона живе на цій вулиці. -…Джульєтта, Фокстрот, Ехо…
Їхала на небезпечній швидкості. Не зупинилася.
ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Хвилинку!
Боже.
Офіс шерифа.
Чого вам?
-Ви пані Сюзен? -Так.
Можете вийти на хвилину?
-Я була в ліжку. -Гаразд.
-Вітаю. Гаразд. -Я в нічній сорочці.
Хочу дещо запитати.
Я офіцер Педдок від шерифа округу Меріон.
Де ви були сьогодні?
Тут.
-Тут? -Так.
-Це ваш пікап? -Так.
Гаразд. Я маю вам дещо зачитати, перш ніж питатиму далі.
Гаразд.
Ви сьогодні позичали комусь пікап?
-Ні. -Ні?
І наскільки вам відомо, ваш пікап був цілий день тут?
Я раніше виїжджала, бо спустило колесо.
Гаразд.
Ви не проти вийти сюди на секунду?
Я маю зачитати вам це, бо маю ставити прямі питання.
-Гаразд. -Так?
Ви маєте право мовчати. Усе, що скажете, можуть використати проти вас.
Ви маєте право на присутність адвоката під час допиту.
Якщо не можете оплатити…
-Можна щось надіти? Мені холодно. -Лише… Ні. Вийдіть. Ні.
Та ви говоріть. Я просто щось вдягну.
Ви розумієте права, які я зачитав?
Так.
Будете говорити зі мною?
-Ні. -Що?
-Ні. -Ні?
Гаразд.
Оскільки ви не хочете зі мною говорити, я мушу
знайти водія вантажівки, який вас бачив, і порівняти за фото,
і коли він вас упізнає,
він захоче висунути звинувачення,
тож я повернуся сюди і буду змушений…
Я вже спитав. Ви сказали, що не хочете говорити.
Усе, що ви скажете далі, я не можу використати.
-Тож я не продовжуватиму. -Гаразд.
Якщо не хочете говорити, що ж. Це ваш вибір.
Я не зрозуміла, що це. Вибачте.
-Ви вже… -Ну…
Ви все зрозуміли, бо майже почали говорити самі,
а тепер кажете, що ні.
А я… Я не буду цього робити.
Гаразд. Я вже прийняла ліки, тому не хотіла говорити.
Вибачте, я запанікувала,
а той чоловік замкнув мене, і я думала…
Вибачте. Мене колись зґвалтували й побили.
Тож я запанікувала.
Я справді панікувала.
Я думала, я в халепі.
Я думала, що мене скривдять.
Гаразд. Отже, проблема в нас у наступному.
Він хоче, щоб йому заплатили за ворота, бо ви їх дуже пошкодили.
Я також дуже пошкодила свій пікап. Бо я просто злякалася.
Гаразд. Я піду й поговорю з ним, добре?
Я намагалася вибратися.
Я зрозумів.
Сюзен виходила й кричала,
ще й лаялася, хоч поряд малі діти.
-Сюзен лаялася? -Так.
Опишіть мені, що вона казала.
Слово на «Х».
І на «Б».
«Б» і «Х».
І вона називала їх рабами.
Вона сказала їм, що поле, де вони грають, — це не підземна залізниця.
Називала дітей «нігерами» і таке інше.
25 КВІТНЯ 2023 РОКУ
Ви тут бігаєте за собакою?
-Так? Якого кольору собака? -Не знаю.
Шенає, іди сюди. Вимкни світло.
Якого кольору?
Ви бігали за собакою садили собаку в машину?
Ні. Мегера їм дзвонила.
-Так. -Це ж Мегера.
Вона каже… Я не знаю, нащо вона марнує час.
Вона завжди… Вона просто…
Діти просто тут гралися, так?
А вона вийшла й почала лаятися.
І вона мене послала.
Вона його послала, бо це громадський простір…
Мегера їм дзвонила.
Я вже із цим стикався. Я поговорю з ним.
-Я щойно вийшов. -Як справи?
-Дев'ять із десяти, ця жінка дзвонила. -Знаю. Так.
Знаєте? Діти завжди граються в перегони.
Завжди там грають.
Цей чоловік дозволяє їм грати на траві.
А вона… Не знаю, чи вона шизофренічка, чи біполярна…
-Тут оренда чи куплені? -Оренда.
-Це оренда? -Так.
-Деякі куплені. -Гаразд.
Гадаю, вона свій купила. Ділянки тут немає. Лише будинок.
-Не думаю. -Це дуплекс. Ні.
-Вона завжди так робить. І завжди… -Знаю. Я був тут.
Коли ми граємо у квача, ми «порушуємо».
-Вона завжди так робить. -Я поговорю з нею.
Усе добре.
-Я піду поговорю з нею. -Кричатимете на нас?
-Вона просила… -Так.
Бо щоразу, коли я іду, я проходжу повз,
а вона думає, що ми вкрадемо її пікап чи щось іще.
-Ми не… -Скільки вам років?
-Нам 11. -Ясно.
-А водити взагалі вмієте? -Ні.
Я знаю, як водити карт.
Я вмію їздити на картингу.
-Добридень? -Вітаю. Ви Сюзен?
-Так. -Гаразд. Що сталося?
Діти з іншого боку вулиці і його друзі. Вони тут гуляють.
Топталися, де таблички. Він вивів цуценя.
І хоче посадити своє цуценя в мою машину.
-Мене це не влаштовує. Так. -У кузов пікапа? Хто?
Той малий, який мені позував,
бо думав, що він до біса милий.
Ось цей малий.
-І він посадив собаку? -Намагався.
-Що це був за собака? -Маленький песик.
Гаразд.
Діти роблять це щодня.
-А вона дзвонить у поліцію. -Ви ж як усі діти.
-Так. Бо ми діти. -Знаю.
Тю.
Тому ми про це не хвилюємося.
Якби я там була…
Його мати буквально напала на мене підняв табличку й кинула в мене.
Я тут нічого не роблю.
Я тиха людина. Знаєте, я хочу, щоб сусіди були поважними.
-Гаразд. Дякую. -Мені шкода, що так сталося.
-Гаразд. -Так.
Вона не вийшла?
-Вийшла. Щойно поговорили. -Так? Добре.
Ти пояснив їй, що не треба викликати служби
щоразу, коли діти граються на дорозі чи надворі?
Вочевидь вони це потоптали.
Схоже, там теж потоптали.
Схоже, вони потоптали її таблички, бігали в неї під вікнами,
кричали, дзвонили їй у двері й тікали, стукали
Настає час змиритися з тим, що поряд живуть діти.
Вона тут єдина,
хто взагалі дзвонить.
Так.
Ні!
Ми шукаємо управу на цю… А вона командує, посадіть її.
Я не посаджу її у в'язницю.
Ми вже поїдемо, але зробіть мені послугу.
Стежте, щоб ваші діти не ходили туди.
Тому що ми всі не хочемо отримувати стільки викликів
і щоразу їздити сюди без причин.
-Ми всі знаємо, у чому справа. -Так.
Це вже п'ятий, шостий, сьомий раз. Так, по два рази на тиждень.
І знаєте що?
Коли я ріс, я робив усе те саме,
що й ці діти.
Мабуть, я, хтозна, можливо, я не знаю,
мабуть, я дратував якихось старших сусідів, які ненавиділи дітей. Знаєте?
Розумієте? Я не кажу, що це правильно.
У наш час за таке вийшли б і було б непереливки.
Так, можливо. Ага.
Вийшли б із ременем. Знаєте, га?
Ага. А тоді що? Біг, як ошпарений.
Ага.
Я родом з епохи, коли батьки були такі суворі,
що якщо на вулиці побився, то ще й дома перепаде.
-Розумієте мене? -Так.
Я розумію. Я розумію, але це… Як ви й кажете, це ж діти.
Так. Тому ми через такі речі надворі не казимося.
-Знаєте, тут усі батьки нормальні, тож… -Так.
Я доглядаю за ними так само, як за своїми, еге ж?
Знаєте ім'я хлопчика в червоній футболці?
У червоній. Кого це?
-Ось цього. -Малого?
-Так. -Так, цього.
Ні. Як там твого… Африко. Африко.
Як звуть твого брата?
-Старшого брата? -Так.
-Айзек. -Того, що в червоному.
У червоній футболці? Іззі.
-У нього є маленьке цуценя? -Ні.
Так.
Вона каже, що він підсаджував собаку в пікап.
Так.
-У кузов пікапа? -Думаєте, він міг підняти собаку?
Цей пес більший за нього.
-Пудель більший за нього. -Ясно.
Буквально, той собака ось такої висоти. І десь такий завширшки.
-Він ось такого зросту. -Він не може підняти собаку.
-Але може спробувати. -Та ні, ніяк.
-Гаразд. -Так.
Що ж, вам ще щось треба чи все добре? Гаразд.
-Спокійно. Бережіть себе. -Гаразд. Так.
-Так. -Так. Дякую. До зустрічі.
Гаразд. Веселіться.
Ми із сусідами говорили Чому вона не переїде?
Я кажу: «Коли я переїхала сюди, вона казала, що з'їде».
Вона постійно казала, що переїде в березні, в лютому.
А мені було цікаво, чому вона досі не поїхала звідси.
22 ТРАВНЯ 2023 РОКУ
Вони повсякчас вторгаються до мене. Порушують.
Я вчора викликала поліцію, ніхто не приїхав. Гадаю,
мати дітей можливо, заступилася.
Вона чекала надворі.
У мене є підпалена табличка, яку вони кинули.
Тобто це як повідомлення мені.
Дуже дякую.
А що… Ви хочете, щоб їх посадили?
Чи подати на відшкодування?
-Так, звісно. -Гаразд.
Я люблю чесно всім казати,
щоб люди точно знали, що можливо й що робиться.
Це буде офіційний поліцейський документ,
бо у вас немає відеодоказів…
Знаю.
…підпалу чи хуліганства.
Тож це буде просто
поліцейський документ.
Не так давно було ще щось.
Друзі сказали, що та жінка там
показувала дітям, що в неї пістолет.
Угу.
Ми гралися, в вона махала пістолетом,
Айзек і всі сказали: «Біжимо!»
Ми сховалися за цією машиною.
Щоразу, як баскетбольний м'яч залітає туди, я тихіше мишки.
Бо я не хочу, щоб мене застрелили, бо я підійшов що її заїзду.
Може, за два дні до цього?
За два дні до того вона показувала пістолет?
Так.
2 ЧЕРВНЯ 2023 РОКУ
Що ти робив удень,
коли світило сонце в п'ятницю?
Ми з татом і з друзями грали в гру.
Вона знімала нас під час гри.
ТЕЛЕФОН СЮЗЕН ЛОРИНЦ
-Чому вона нас знімає? -Просто.
Ні. Нема що тут знімати.
Гаразд, агов! По місцях!
По місцях, граємо! Ми готові?
Мій молодший брат прийшов за мною і сказав, що стара…
Без образ, але він сказав, що біла стара знову казиться.
Я такий: «Чорт забирай. Ану я піду гляну, що там таке».
ТЕЛЕФОН СЮЗЕН ЛОРИНЦ
Я грав надворі в баскетбол,
і раптом бачу, як пара роликів летить у бік Іззі.
Тож ми з Іззі прийшли сюди. Він сказав, що в жінки його планшет.
Гадаю, вона його забрала.
Він прийшов і сказав, що вона кинула в нього ролики.
Ми з Айзеком пішли туди, а потім вона вийшла
з парасолькою, почала розмахувати нею
і обзивала нас гівнюками.
Наступне, що я почув, він сказав: «Іззі, поклич маму».
911, за якою адресою потрібна допомога?
Тут діти ходять на чужій території, залишають іграшки.
ГОЛОС СЮЗЕН ЛОРИНЦ
Просто кричать, здіймають галас. Огидно себе ведуть.
Я вийшла й перекинула їхні ролики на інший бік.
Малий каже: «Я вас за це поб'ю».
Він і зараз там?
Так, там і зараз кілька дітей.
Я боюся за своє життя.
Я дуже налякана.
А зброя була?
Ні.
Малий каже, що я забрала його iPad,
і іншу маячню верзе, а це неправда.
Діти не мають погрожувати побиттям, чи що когось приведуть і вб'ють мене.
Це просто божевілля.
Вони постійно мене мучать.
Мені набридли ці діти.
Наразі вони вдома без занять і це
божевілля.
Гаразд, уникайте цієї людини,
замкніть двері й вікна.
До вас якнайшвидше виїде офіцер.
Хочете, щоб офіцер з вами зв'язався?
Будь ласка. Так.
Гаразд.
Просто тоді його мама вийде надвір,
дочекається офіцера й скаже йому, що я погрожувала її сину.
А це неправда.
Гаразд, я покладу слухавку, але передзвоніть нам,
якщо щось зміниться чи буде нова інформація.
Або якщо вони підуть, добре?
Гаразд, дякую.
Вийшла мама Іззі,
вона дуже розлютилася.
Вона пішла до дому тієї пані
й почала стукати в її розсувні двері,
а потім у двері за ними.
А потім ніби кидається всім тілом
на двері, намагаючись їх відчинити, і тарабанить.
І каже її впустити.
Я почув стукіт…
А вона не відповіла.
Я знову чую стукіт, але цього разу гучніше, так…
Стук-стук-стук.
І поки тривав стукіт,
жінка кричала щодуху.
Вона розлюченим голосом казала: «Навіщо ти взяла планшет мого сина?»
Вона казала: «Виходь, сучко», — чи щось таке.
«Я знаю, ти мене чуєш, сучко», — щось таке.
Де вона була? Жінка зі світлим волоссям, куди вона поділася?
Вона була вдома.
Ти чув, щоб та блондинка взагалі щось казала?
Ні.
А ці раз-два-три —
це тривало довго чи ні?
Буквально двічі постукала. Встигла лише двічі постукати.
А тоді… Бах!
Викликайте 911!
Агов, дзвоніть 911!
Будь ласка.
Вона застрелила маму!
-Хто застрелив твою маму? -Мегера!
З клятого пістолета!
911, за якою адресою потрібна допомога?
Здається, когось застрелили.
Я чула постріл, і всі кричать:
«Викличте поліцію!»
Здається, когось застрелили. Агов! Хлопче, стій тут.
-Викличте 911. Швидше! -Так.
Моя сусідка кричала на дітей на вулиці
і раптом я почула, здається, щось схоже на постріл.
Це та стара, що завжди викликає сюди копів.
Гаразд, схоже, ми отримуємо кілька дзвінків
також із цього приводу.
911, назвіть адресу…
Когось застрелили. Його матір. Це твоя мама лежить на траві?
Так!
-911, назвіть вашу адресу. -Південно-західний, 1662, 107-й провулок.
ГОЛОС СЮЗЕН ЛОРИНЦ
Боже, тут жінка щойно хотіла вибити мені двері.
Я вистрелила крізь двері.
О господи.
Добре, як вас звати?
Сюзен Лоринц.
Гаразд, що у вас… Зробіть глибокий вдих. Заспокойтеся.
Я не знала, що робити. Схопила пістолет і вистрелила у двері.
Я думала, що вона мене вб'є!
Ви її знаєте?
Так, вона…
Вона кілька разів кидалася на мене через її дітей.
Її діти постійно заходять сюди. Вони мене турбують.
Вони не припиняють, бляха.
Бачите чоловіка чи лише жінку?
Її хлопці були тут раніше.
Вони розкидають свій непотріб навколо мого будинку.
Я сказала їм позабирати все це лайно й забратися звідси.
До вас терміново виїхали.
Ось туди.
Агов, не спи. Отямся.
Не спи. Ну ж бо. Не спи.
-Отямся. Агов, не спи. -Будь ласка.
-Що відбувається? -Швидше сюди.
Сюди! Сюди!
Гаразд. Сюди. Поверни праворуч.
Вона на землі!
Перша зона, район Меріон. Меріон-Ешленд два.
Я іду.
Господи!
-Не наскрізь? -Ні.
-Вона сказала, що є пульс. -Дуже слабкий.
Не наскрізне.
Ця жінка довго цього чекала!
Рукавички.
-Не наскрізне. -У реанімацію.
-Отямся! -Там людина зі зброєю.
Вона в будинку.
Гаразд. Мені треба…
Я 97. Поранено людину.
Одна літня жінка замкнулася в будинку й не подає ознак.
Не відключайся!
-Заходжу спереду. -Гаразд.
Офіс шерифа! Виходьте з піднятими руками!
Офіс шерифа округу Меріон! Виходьте з піднятими руками!
Покажіть мені руки.
Поверніться. Де ваш пістолет?
Він у моїй спальні.
Не знаю, що сталося. Вас затримано.
-Є ще хтось у будинку? -Ні.
-Можна мені води? -Ні. Не зараз.
Гаразд.
Вас не заарештовано. Вас затримано.
Підпливай.
Я хочу зачинити двері, у мене два кота.
Меріон, 64. Жінку затримано. Нам потрібні медики.
Підозрювану затримали.
Потрібні медики.
Медична сумка. Принесіть її. Починаймо надавати першу допомогу.
Чорт, але діти були тут. Їх там навіть не було.
-Туди. Їй потрібна допомога. Там. -Гаразд.
Має бути у чорній штуці.
Господи!
Я сказав віддати мій iPad…
Хто був тут, коли це сталося, станьте сюди, щоб я знав, хто це.
Вона кидала в мене ролики.
Гаразд, друже. Хвилинку. Побудь біля машини, гаразд?
-Куди їй поцілили? -Десь у плече.
Ось сюди. У груди.
Права сторона грудей.
Нам повідомляли, чи в будинку був хтось іще?
Критичний стан…
У неї вогнепальне поранення в області правого плеча.
Допомогти?
Готовий?
Офіс шерифа округу Меріон, якщо ви всередині, озвіться!
Усе швидко.
Гаразд, троє дверей, усі відкрито. Спершу перевірю ванну.
У мене її діти.
Ну ж бо, люба, тримайся.
Не покидай їх, люба.
Навіщо в неї стріляти?
Пані!
Агов.
-Чому ви її застрелили? -Бо вона мені погрожувала.
Тут чисто.
Усе оглянули, так.
Знову виходимо.
Виходьте з території на проїжджу частину.
Бро, це якийсь дурдом.
Тримайся. Ну ж бо, люба!
Біля моєї машини є хлопчик. Він був основним свідком.
Гаразд.
Її треба посадити.
Хутко сідай у машину. Їдьмо.
-Ти його бачив? -Ні.
Там темношкірий хлопчик. Його матір застрелили.
Гадаю, він із Вельфенбергом. Я хочу ще перевірити.
Це один із дітей, які бачили?
-Так. -Я не бачила, але я…
Так.
-Привіт, Іззі. Іди сюди, любий. -Де Ізраєль?
Привіт, Іззі. Іди сюди, друже. Ти як?
З нею все гаразд? Як вона?
-Вони роблять усе можливе. -Вона жива.
Вона рухається?
Усе гаразд, сонце.
Вона рухається?
Так, вона рухається. Усе буде добре.
Я хочу її побачити.
Зараз вона їде до лікарні.
Там про неї краще подбають, ніж я можу тут.
У них є гарна апаратура й обладнання,
які ми не возимо із собою.
Тож зараз до неї не можна,
але щойно зможемо, ми постараємося, гаразд?
Гаразд. Ти такий сильний. Я дуже тобою пишаюся.
Розкажеш, що сталося?
Я хотів забрати в неї свій планшет,
бо ми грали в гру.
У неї був мій планшет. Я сказав віддати.
Жінка з третьої квартири?
Так, вона його поклала, а потім жбурнула в мене ролики.
І я покликав брата. Він сказав: «Я сам, я сам».
А потім вона обох нас обізвала гівнюками.
Тоді я покликав маму. Вона стукала у двері.
А та її застрелила.
Гаразд. А тебе поранено?
-Ні. Та моє серце розбите. -Гаразд.
-Знаю. Я знаю, любий. -Усе гаразд, любий. Усе гаразд.
Усе буде добре.
З нею все буде гаразд.
Офіцер Стрингер, Офіс шерифа округу Меріон.
Ви можете якось приїхати до дому колишньої, де ваші діти?
Бо їм зараз хтось потрібен.
Іззі, як ти?
Привіт, доню. Усе гаразд, люба.
Як ти?
Агов.
Ну-бо, гаразд.
Дякую.
Гаразд. Усе гаразд. Усе гаразд, гаразд?
Гаразд, тато тут. Гаразд. Іди сюди.
-Усе гаразд, гаразд? Усе гаразд. -Він з татом.
Діти жертви.
Це мій брат.
А де Тайтус?
Я нічого ще не маю.
-Лише опитував Африку. -Знайди його, будь ласка.
Гаразд. Пане.
Я маю вас опитати, це дуже швидко, добре?
Я піду сюди.
Усе гаразд.
Ви заарештували жінку?
Її заарештували. Так.
О господи.
Так.
Гаразд. Скажи їм.
Я їм скажу. Я скажу.
Боже мій. Ні.
Як це сказати цій пані, її мамі?
Я не знаю.
Поки крок за кроком. Ви перші, а потім ми…
-Онде Ізраєль. -Ходімо!
Ось Іззі.
Тату, ти мене забереш?
Я тебе трохи відведу й поговоримо, добре?
-Так. Ходімо, Айзеку. -Мені шкода.
-Заждіть, у нас тут малюк. -Так.
Малюк у вас?
-Так, малюк тут. -Гаразд.
Можете трохи потримати його?
Гаразд. Так.
-Ми вас любимо. -Так.
Дякую, хлопці.
Іди сюди. Будь поруч.
Я тобі дещо скажу.
Сьогодні був дуже поганий день.
Сталося щось погане.
І всі ви це бачили. Ви все розумієте.
Ви всі це пережили, так?
Гаразд.
Ви мене любите?
Так. Ми всі любимо маму.
Гаразд.
-У мене є погані новини. -Які?
Мама більше не повернеться.
Іди сюди. Ні-ні. Іди сюди.
Ні, ні. Іди сюди.
Іди сюди. Послухай мене. Ні. Знаю. Гаразд.
-Ні! -Усе гаразд. Знаю.
Усе гаразд. Я знаю. Мені шкода, гаразд?
Мені шкода.
Дуже шкода.
-Мені шкода. Вибач. -Вона не може піти.
Ні, її вже нема.
Усе гаразд. З вами все буде добре.
Усе гаразд.
З вами все гаразд.
Посидьте зі мною кілька хвилин.
-Ви поїдете зі мною? -Ізраєлю, я люблю тебе, малий.
Мені шкода, любий.
Ізраєлю.
Я люблю тебе.
Гаразд.
Мені так прикро.
Мені так шкода, сонечко.
Ходи сюди, Іззі.
Я люблю тебе, друже. Вибач, друже.
Співчуваю, друже.
Ні.
О господи.
-Боже мій. -Це її мама.
Боже. Ні.
Не нервуйтеся.
Зараз ми нічого не можемо вдіяти.
Усе буде добре.
Співчуваю.
Мені шкода.
-Мені ще раз постукати? -Так.
Я засмучена.
Вона не вижила.
Не кажи такого. Вона мертва?
Так.
-Зачекай. Зачекай. -Вона не вижила.
Кінгстоне, іди сюди.
Вона не вижила.
Усе гаразд, сонце.
Яке божевілля.
Так прикро, Айзеку.
Ну хто так робить?
Треба натиснути.
-Футбол. -Знаю.
Ось у що вони там грали.
Футбол.
3 ЧЕРВНЯ 2023 РОКУ
-Вітаю. -Вибачте.
-Я сиджу тут, бо замерз. -Тут трохи холодно, так?
-Сюзен? -Так.
Вітаю, я детектив Стіт. Це детектив Пітерсон.
Гаразд.
Я намагаюся прояснити всі події, що сталися сьогодні вночі, і спробувати…
Бо в мене є лише
заяви людей, які були там,
а я хотів би почути вашу версію і постаратися зрозуміти,
що саме сталося сьогодні.
Тобто вже минулої ночі.
Боже милий.
По суті, вийшли сусіди, почали кричати.
Діти бігали туди-сюди. У мене був страшенний головний біль.
Я зайшла, лягла. Нарешті стало тихо.
Я вийшла, а там троє хлопчаків.
Я кажу: «Ви на чужій власності. Ідіть геть».
Вони такі: «Я скажу мамі».
Ну й знаєте: «То йди скажи мамі. Мені байдуже». Так? І…
-А раніше з ними були проблеми? -Боже, так.
Вони пішли додому, тут раптом вона вийшла
й почала грюкати в мої двері.
Я кажу: «Ідіть геть. Я не буду з вами говорити».
А вона почала так колотити, що все стало тремтіти.
Я кажу: «Ідіть геть».
А вона: «Та я вас уб'ю!»
І б'ється в ті двері.
Я подумала: «Це божевілля».
Але оскільки вона колись уже завдала мені шкоди, усе погіршується.
Я не знаю, що з нею робити.
І вона так била, що здавалося, що виб'є двері.
І я просто запанікувала.
Я думала: «Боже, тепер вона справді мене вб'є».
Я навіть не пам'ятаю, як узяла пістолет.
Пам'ятаю, що вистрелила.
Як довго, на ваш розсуд, вона колотила у двері?
Я не знаю. Навіть не вгадаю. Може, кілька секунд.
Усе могло бути, бо це просто переляк.
Знаєте, вона їх колотила.
Я пішла у ванну, вийшла, а вона й далі колотила.
Тож не знаю, може, хвилину чи дві.
Гаразд.
Ви тоді не дзвонили у 911?
Я не знайшла телефон. Не знала, куди поклала.
Не пригадали, куди поклали?
І я така: «Чорт, я не знайду телефон».
-Гаразд. Але ви вже подзвонили в 911. -Так.
І вам сказали, що приїде офіцер?
Так. Сказали, що хтось приїде.
Замкнути двері. Не виходити надвір.
Я така: «Усе як зазвичай».
Гаразд. А що за історія з роликами?
Бо ми говорили з людьми на вулиці,
і вони щось бачили.
Вони розкидають свої іграшки.
Днями я мало не вбилася.
Я зранку мала їхати до лікаря,
не побачила роликів і ледь не вбилася.
Сказала їм: «Хлопці, припиніть уже. Це не ваше сміттєзвалище».
І там були ролики того хлопця.
Ах он як? На тобі ролики. І я їх кинула.
Я така: «Онде, підбирай». Знаєте, не сильно, бо…
-Кинули в них? А. -Боже, ні. Ні, я просто їх кинула.
А що з парасолькою? У вас ще була парасолька?
Бо я думала, що буде дощ. Я вийшла, а його нема.
Я така: «Ну гаразд». Тож…
Гаразд. А ти замахувалися на них чи на когось із них?
Я і близько не була. Я тоді ще була у вестибюлі. Тож…
Як тоді пояснити, що люди кажуть,
багато людей, які не домовлялися між собою,
але вони казали, що бачили саме це?
Я не знаю. Може, я вийшла й так: «Хлопці, йдіть геть».
Але я їх не чіпала.
-Гаразд. -Знаєте.
Тобто махнули в їхній бік, але не…
-Так. -Гаразд.
Якщо так, то, мабуть, тому, що я вже була просто…
Гаразд. Знаю, ми кажемо «якщо», але чи так і було?
Треба бути конкретними, бо це серйозна справа.
-Я розумію, але… -Людина мертва.
Господи Ісусе.
Ось чому я кажу, що важливо бути конкретною і чесною у всьому.
Як нас учили, ми маємо пройти процес
ухвалення рішення, чи мусимо ми натиснути на гачок,
тобто ми мусимо знати, що ціль являє собою смертельну загрозу
чи принаймні видається нам такою.
Моє запитання наступне: звідки ви знали, у що стріляєте,
коли ви стріляли крізь двері, через які не бачили,
тобто не знали, чи на вулиці є також дитина,
що стоїть поруч, або ж… Я питаю, у що ви цілилися
й чого хотіли досягти, вистріливши?
Я просто боялася за своє життя, думала лише: «Зникни. Зникни».
Я думала лише про те, щоб вийти із цієї ситуації. Просто вибратися.
Ви ще щось можете пригадати,
про що я не спитав і що може бути корисним, щоб зрозуміти все як слід?
Не знаю. Я ніколи не була в такій ситуації.
Це для мене щось нове й це мене вбиває.
Гаразд.
Гаразд. Сюзен, дайте мені хвилинку.
-Я зараз. Гаразд? -Гаразд.
Сюзен.
Отже, я…
Я поговорив із прокурором
із прокуратури штату.
Прокуратура в усьому згодна з нами.
Ми продовжимо розслідування.
А ви… Думаю, вам небезпечно повертатися в той будинок.
Я теж так думаю.
Але ми можемо відвезти вас туди.
Ви зберете деякі речі й поїдете в готель.
-Так? -Так.
Дякую.
Минуло кілька днів після вбивства матері на очах у її дітей,
і її рідні вимагають арешту жінки, яка стріляла.
Тим часом шериф запевняє, що призначив найкращих детективів на цю справу,
і додає, що теж не потерпів би, якби хтось кинув щось у його дітей.
Якби в мою дитину щось жбурнули, я б розлютився.
Шериф округу Меріон, Біллі Вудс, каже, що слідчі
лише починають опитувати свідків.
Ви знаєте, що застрелили людину?
-Так. Але це.. -Гаразд.
Я не очікувала такого,
проте це мене не дивує, бо вона була як стиснута пружина.
-Хто? -Сюзен.
-Жінка, яку застрелили, темношкіра? -Так.
СПРАВЕДЛИВІСТЬ ДЛЯ АДЖИКЕ ОВЕНС
Вона жила в будинку навпроти.
Вона завжди була дуже добра до мене. Вона жива?
Чи померла?
-Не можу сказати. -Я бачу по ваших очах.
А в неї маленькі діти.
Знати, що не стало доброї подруги,
що дітки не поцілують її на добраніч, — це боляче.
Двоє старших почуваються винними.
Один сказав, що якби він не забув свій планшет,
його мама досі була б жива.
А старший почувається винним, бо не зміг запустити мамине серце масажем.
Жодна дитина не повинна відчувати, провину за невміння рятувати життя,
тим більше мамине.
Мені так само боляче, і я теж у дечому відчуваю провину.
Бо я казала їй не зважати,
у той час, як у тій жінці накопичувалася отрута
й це дало їй час і можливість зробити те, що вона зробила.
Рідні просять арештувати за вбивство сусідку Овенсів, яка стріляла.
Як мати, захисниця своїх дітей…
ПЕМЕЛА ДІАС, МАТИ ВБИТОЇ ЖІНКИ
…вона хотіла знати, чому це сталося.
Гаразд, Сюзен, я поклав усе це у вашу сумочку, гаразд?
-Лежить на капоті машини. -Гаразд.
Ми лише дбаємо про вашу безпеку.
Розумію.
Дзвоніть, будь ласка.
Я дам вам ключ від мого будинку. Це запасний.
Запріть, будь ласка, верхній і нижній замок. Гаразд.
-Без правосуддя… -Не буде спокою!
СПРАВЕДЛИВІСТЬ ДЛЯ АДЖИКЕ
Мати загинула, бо була матір'ю.
Хіба це справедливо?
-Без правосуддя… -Не буде спокою!
Справедливість для Аджике!
Округ Меріон сьогодні у фокусі країни
через убивство чорношкірої жінки білою сусідкою минулої п'ятниці.
Сьогодні багато людей вимагали арешту вбивці Аджике Овенс.
СПРАВЕДЛИВІСТЬ ДЛЯ АДЖИКЕ ОВЕНС
4 ЧЕРВНЯ 2023 РОКУ
Обережно, тут скло.
-Ми приїздили вчора. -У будинку тітки Сюзі небезпечно.
Так.
Так, це не означає, що можна тут усе потрощити.
Ні, але я не можу довести, хто це зробив, і це проблема.
Вибач. Ще один кіт, і в мене все.
Тату, зброя дуже небезпечна.
Так. На жаль, тут улаштували великий безлад.
Я бачу.
І я…
Так, я намагалася навести лад, як могла.
Вибач. Я мушу його забрати, тоді можна їхати.
-Гаразд. -Вибач.
-Дякую, що допомогли. -10-4.
Так. Авжеж.
Ти перший, сонце.
-Їдьте обережно. -Так.
СПРАВЕДЛИВІСТЬ ДЛЯ АДЖИКЕ ОВЕНС
Справедливість для ЕйДжей! Справедливість для ЕйДжей!
Справедливість для її дітей! Справедливість для її громади!
Шериф округу Меріон, Біллі Вудс, не може провести арешт,
поки департамент шерифа з'ясовує, чи відповідає це
критеріям закону Флориди про самозахист.
У Флориді цей закон допускає застосування смертельної сили
у випадку презумпції страху.
Відколи це в Америці можна стріляти крізь замкнені двері?
-Нам потрібні відповіді. -Так.
-Потрібен арешт. -Так.
Наразі збираються докази.
Ми дещо з'ясовуємо, діємо за отриманими ордерами.
Вона має бути у в'язниці.
Важливо зачекати наявності доказів.
Ми розуміємо процес, але чому вона не у в'язниці?
Бо якби це був хтось із нас, ми б точно були у в'язниці,
5 ЧЕРВНЯ 2023 РОКУ
Вони дісталися мого посуду. Шик.
Дивіться, вони там кричать.
-Вона їм щось каже. -Знаю. Я чую.
-Чиніть із малим, як із нашими дітьми. -Піду до них. Побудете тут?
Можете… Не треба розмовляти з ними.
-Я знаю, ви засмучені. -Усі засмучені.
Вона сяде у в'язницю, тож неважливо. Але всі засмучені.
Я буду чесним.
Вона не має бути на вулиці. Вона вбила жінку.
Слухайте. Я буду чесним. Я тут, бо вона мене викликала.
Я… Вона…
Бо вона знає, що не слід бути тут самій. Тому привезла ще людей! Бо вона знає!
-Але послухайте. -Бачите, що з її будинком?
Трохи полегшіть мені життя, добре?
Ваше життя? Полегшити життя вам? Ви знущаєтеся?
Я тут не для того, щоб сваритися з вами чи з нею.
Не треба сваритися на вулиці.
Вона не вийде на цю вулицю! Бо все, бляха, знає!
Сиділа в сраному будинку, навіть двері не відчинила, стріляла так!
Фу, мерзото!
-Вони всі виходять. Га? -Твоя ввімкнена?
Так, підключена.
У мене вимкнена. Треба ввімкнути.
Ага.
Так.
Вони були тут раніше.
Ти тупа, нікчемна срана…
Обережно.
Кінець файлу.
Ну й срань! Аж верне!
Їй бляха, можна…
6 ЧЕРВНЯ 2023 РОКУ
Маєте ордер?
Чудово. Тут так само холодно.
-Обіцяю. Гаразд. -Знаю.
-Трохи зачекайте. -Гаразд.
Детектив Раян Стит, сьогодні вівторок, 6 червня 2023 року, час 20:31.
Я спробую провести допит в офісі шерифа округу Меріон
оперативного управління, допитувана — Сюзен Лоринц.
-Сюзен? Отже. -Вітаю.
Вибачте, я мерзну.
Сюзен, дякую що ви приїхали поговорити.
Зустрітися з нами.
Як я вже казав, ми намагалися дещо прояснити.
Гаразд.
У вас раніше були випадки, коли хтось
намагався проникнути в будинок й нашкодити вам тощо?
Ні, не так.
Ні, такого раніше з вами не траплялося?
Я з'ясовую, чи був подібний досвід.
Ми говорили про сексуальне насильство, домашнє насильство.
Ми говорили про те, як вас колись пограбували якісь чоловіки.
А сьогодні говоримо про ці нові події.
І ця жінка, що померла
ви казали, що ви кричали одна на одну три чи чотири рази
за півтора–два роки.
-Це так? -Так.
Чи може з якоїсь причини в когось бути відео,
де ви кажете слово на «Н»?
Є причина, щоб це десь було?
Не знаю. І якщо я випадково сказала, вибачте.
Це могло вислизнути.
А що…
Будьте чесною. У якому контексті це могло б вислизнути?
Що б мало статися, щоб ви таке сказали?
Якби людина була надзвичайно груба чи якби просто…
Мені завжди казали, що слово на «Н» означає протизаконну поведінку,
якусь брудну чи просто…
Не знаю, загалом неприємну.
Коли Аджике була біля дверей, скільки разів вона…
-Це було одноразово чи кілька… -Ні. Просто бах-бах- бах.
Гаразд. Ясно.
А потім ви сказали…
-Ви спитали, хто там. -Так.
Гаразд. Що вам відповіли?
Здається, вона спитала: «Чому ви так говорите з моїми дітьми?»
А я сказала: «Послухайте, я не буду з вами говорити. Ідіть».
Якщо є проблеми, вона мала подзвонити вам.
-Гаразд. -Ну чесно.
Якщо вона думала, що щось було не так,
я не розумію, чому вона прийшла й почала стукати в двері,
знаєте, кричати й верещати. Тож…
Що сталося після того, як ви сказали їй піти?
Після того все ненадовго затихло,
а тоді вона почала дуже сильно колотити в двері.
Без перестанку.
Ненадовго — це на скільки?
-П'ять–десять секунд? -Не знаю…
-Чи дві хвилини, чи… -Ні. Це тривало довший час.
-Може, 20–30 секунд, легко. -Гаразд.
Гаразд, а коли стало тихо
після першого стукоту у двері,
де ви тоді були?
Ви кудись пішли?
-Гадаю, я пішла помити руки. -Гаразд.
Я не знала, хто за дверима, але хотів знати.
Тож потім я…
-Гаразд. -Я пішла мити руки.
-Гаразд. -Тож…
Тобто під час відносної тиші
ви думали, що вона пішла. Гаразд.
Ви мили руки у ванній,
потім стукіт й крики поновилися.
Потім пішли на кухню. Що ви там робили?
-Шукала телефон. -Гаразд.
Я кудись поклала телефон і почала панікувати
й шукати телефон.
А вона все била у двері.
«Я тебе вб'ю». Знаєте. «Ану виходь!»
І мені було нікуди йти. Я була на кухні.
Там розсувні двері, але вони завжди замкнені.
Двері одні, виходу нема. Я не могла піти.
І думаю: «Боже милий».
Вона так сильно колотила, що тремтіло дзеркало на стіні.
Гаразд, коли вона знову почала стукати
і говорити все, що призвело до пострілу,
як довго це тривало?
-Від двох до п'яти хвилин. Я не знаю. -Отакої.
Усе якось… Це було довго.
Минув довгий час, я думала, що ви прийдете.
Бо я раніше дзвонила, але ніхто не приїздив.
Я така «Чорт». І телефон зник.
А вона все стукотіла й кричала на мене,
«Я тебе вб'ю». І я думала, що вона мене таки вб'є.
Це все, що я думала.
Що вона буквально вломиться й уб'є мене.
Дозвольте запитати. Може, це допоможе розібратися із часом.
Із часу, коли ви подзвонили у 911, що діти на вашій території, що кричать —
ідеться про перший дзвінок.
Отже, скільки минуло часу після розмови з 911 і до її появи,
коли вона почала стукати у двері.
-Десь десять хвилин. -Десять?
-Так. -Гаразд.
Десь десять хвилин після дзвінка,
коли вам сказали, що до вас їде офіцер.
Через десять хвилин вона почала стукати у ваші двері.
Якщо ми переглянули б зміст вашого телефона чи комп'ютера,
чи буде в історії вашого інтернет-пошуку
слід ваших досліджень щодо самозахисту?
-Ви чули про закон про самозахист? -Так.
Ви колись досліджували цю тему?
Так, коли про це говорили на… Якийсь хлопець застрелив
когось у магазині, а сказали, що це в межах самооборони.
Це була ситуація у Флориді? Бо в кожному штаті різні закони.
Здається, у Флориді.
-Гаразд. А коли це було? -Ой, дуже давно.
-Давно? -Так, багато років тому.
І нічого новішого в історії вашого браузера ми не побачимо?
Я сьогодні дивилася.
-Дивилися сьогодні? -Коли заходила у фейсбук.
Просто про це написали люди у фейсбуці.
Сюзен, гадаю, ви знаєте, чому я про це питаю.
Ви ж розумна, так? І причина в тому…
Е, ні. Ні, ніяк. Я знаю, про що ви думаєте.
Що я читала закон, щоб усе підлаштувати?
Нізащо.
Тобто це не підлаштована ситуація,
щоб позбутися набридливої людини?
-Бо вам набридла вся ситуація з нею? -Ні, ніяк.
Ми переслухали ваші перші свідчення, і ви говорили,
що навіть сказали дітям: «Знаєте що? Покличте маму».
Я так не казала.
Ви сказали щось схоже. Коли вони сказали:
«Я піду за мамою», — ви сказали: «Іди».
«Поклич її». І це нормально. Я б теж говорив із дорослим.
-А не з дитиною. Це… -Не пам'ятаю, щоб я таке казала.
Коли люди телефонують у 911,
щойно дзвінок надходить до центру зв'язку, створюється запис.
-І є позначка часу. -Угу.
Година, хвилина, секунда від самого початку дзвінка
до моменту відбою, так?
Завжди, кожен дзвінок так.
Перший раз ви подзвонили в 911 щодо хлопців на ділянці,
що вони вторглися й таке інше.
-Дзвінок почався о 20:54. -Так.
-Звучить приблизно так? -Гадаю.
Я ж не дивилася на годинник. Пам'ятаю, як дзвонила.
Так зареєстровано в колцентрі.
Дзвінок тривав п'ять хвилин і роз'єднався о 20:59.
-Виїхали офіцери. Гаразд. -Гаразд.
За вашою оцінкою, минуло приблизно за десять хвилин
після роз'єднання, доколи Ей Джей почала стукати у двері.
-Правильно? Гаразд. -Так.
Другий дзвінок у 911, коли ви заявили:
«Жінка стукала в мої двері. Я вистрелила крізь двері».
Дзвінок надійшов у наш колцентр о 21:01 —
через дві хвилини після відбою
першого дзвінка в колцентр.
Усі події біля ваших дверей, про які ви заявили, відбулися за дві хвилини.
І довгий стукіт, і: «Я тебе вб'ю». Усе це.
У ці дві хвилини вона прийшла до ваших дверей
і зробила усе це, а ви натиснули на гачок,
знайшли свій телефон і викликали 911.
Ось чому я намагаюся…
А мені здалося, що більше.
Я так думала.
Отже, ми встановили, що це неправда,
що це було не так, але вам так здавалося.
За відчуттями.
Ви також казали, що ви
почули від неї, що вона збиралася вас убити.
Може, вона цього не казала, але ви так почули
чи сприйняли це? Як із проміжком у десять хвилин між дзвінками?
Я думала, що вона сказала: «Я тебе вб'ю».
Ви та Сюзан, яка дослідила закон про самозахист
і спланувала всі ці події?
Бо це цілий спектр. Це та Сюзан?
Хоча також може бути Сюзен, яка думала:
«У мене вдома зброя, я налякана. Хтось стукає у двері.
Я хочу, щоб вони пішли. Тому я… Я взяла пістолет і випадково вистрелила».
Десь там є і така Сюзен.
Ви ж знайшли місце посередині, бо намагаєтеся це пояснити,
а пояснення не мають сенсу.
Отже, це ваш шанс
сказати нам щось таке, що мало б сенс.
Я не триматиму це проти вас. Я не розізлюся.
Але коли ЕйДжей прийшла того вечора, що сталося?
Що сталося?
Розкажіть до тієї миті, коли ви взяли пістолет.
Про що ви думали?
Я лише хотіла, щоб вона пішла.
Мені здавалося, що вона зайде й уб'є мене.
Вибачте. Ось що я відчував.
Я відчувала, що вона зайде й уб'є мене.
Гаразд.
Я була страшенно перелякана.
-Вам було совісно за те, що сталося? -Боже, так.
Дозвольте запитати. Ви казали, що відкривали фейсбук.
Я можу уявити, що в якийсь момент ви, мабуть, бачили новини
-щодо цієї справи й історії. -Так.
Гаразд. Що ви бачили?
Що я кинула в дитину планшет. Що казала те, чого насправді не казала.
Знаєте, що побачив я? Чотирьох дітей, у яких більше немає мами.
І…
Я не применшую, те як поводяться з вами.
Але це ж діти, так?
І тепер у них немає матері й домівки.
Думаю, ви знаєте, що вчинили неправильно.
Гадаю, ви знаєте,
що до вас уже їхали офіцери.
Але іноді я дзвонила, а вони так і не приїжджали.
Я розумію. Минуло дві хвилини. Отже, ви…
Для мене це було не дві хвилини, а набагато довше.
За моїми відчуттями…
Але є лише одна реальність, де існує час.
І я розумію різне сприйняття часу для різних людей.
Але насправді ви щойно поклали слухавку.
За дві хвилини крізь двері пролунав постріл.
Я ніяк не можу це виправдати. Думаю детектив Піндер теж.
Я не бачу логіки.
Як і інші люди, з якими ми обговорювали цю справу, —
прокурор, наші юристи й інші.
-Угу. -Що я хочу сказати…
Ми обговорили це з владою штату
і всі дійшли згоди щодо звинувачення вас у ненавмисному вбивстві.
-Зрозуміло? -Гаразд.
Я не знаю, що сказати. Я просто боялася за своє життя.
Присягаюся, я боялася, вона вломиться в ті двері.
Вибачте. Я так почувалася.
І я не можу змінити свої почуття.
З мого боку я відчувала жах. Клянуся вам, мене трясло.
Отже, я хочу вас про дещо попросити.
Бо коли я повідомив, коли я вам розповів,
що сталося з ЕйДжей після пострілу,
що вона померла, і, як ви знаєте, у неї четверо дітей, і…
Я спостерігав за розмовами, які проводилися з ними,
і за емоціями, які вони переживали,
і ви також мали деякі з тих самих емоцій,
коли ми розмовляли з вами.
І я просто хочу… Звісно, я не можу організувати зустріч із ними
або передати їм повідомлення віч-на-віч.
Але я хотів би.
Це ваше рішення, чи ви хочете написати їм листа,
щоб просто
викласти те, що у вас в думках чи на серці.
Ви не мусите. Ми просто залишимо блокнот і ручку.
А нам наразі потрібно заповнити папери, тож ми вийдемо
й також поговоримо з керівництвом.
Але ми просто…
Я пропоную це всім, хто не може безпосередньо поговорити,
ми так завжди робимо.
Розумію.
Тож якщо хочете це зробити…
Ми поки оформимо документи, як він сказав.
Але такі наразі справи.
Такий стан справ, і я невдовзі розповім, що буде далі.
Але якщо хочете написати їм щось — ось усе потрібне, гаразд?
Гаразд, Сюзен.
Отже, зараз ви підете із цим офіцером.
-Ні. -Перепрошую?
-Ні. -Що ні?
Я не можу.
-Що не так? Що сталося? -Просто не можу.
Вибачте. Я не можу.
Ну, я маю на увазі, на жаль, на цій стадії
має статися саме це.
Звісно, вас іще не засудили.
Вам висунуто звинувачення, після чого призначать день судового засідання,
де ви представите свою точку зору.
Отже, ви підете із цим офіцером.
-Ні. -Вас оформлять.
-Ні. -Знімуть відбитки пальців.
Ні.
Зроблять фотографії
і до ранку висунуть офіційне звинувачення.
Я не піду. Вибачте.
Там є телефон. Можете подзвонити, кому схочете.
-У місці ув'язнення. -Я не піду.
Але…
Сюзен, ви… Ми зараз підемо.
Це вже не зміниться. Вас заарештовано.
Узагалі-то, ми можемо вдягти на неї наручники.
-Одягнемо наручники. -Устаньте.
-Ні. -Уставайте.
Ні. Не чіпайте мене.
-Устаньте, Сюзен. -Ні. Вибачте. Я не можу.
Є два шляхи. Один легкий, другий — дуже важкий.
-Вибачте. Я не можу. -Ми не хочемо важкого.
Поставте себе на наше місце. Вибору немає.
-Ви підете туди. -Вибачте. Я не можу.
Зрозумійте, що з точки зору історії, яку ви розповіли,
відмова й опір виставляють вас у поганому світлі, так?
-Я розумію ваше небажання йти. -Я не можу. Мені погано.
Там є медичний персонал.
Там чергує медсестра.
Ви дасте їм список рецептурних ліків, які ви приймаєте — і все.
Там вам нададуть усю потрібну допомогу.
Ходімо туди, гаразд?
-Ви зараз підете й… -Не можу.
-Тоді… -Ну ж бо, Сюзен. Уставайте.
-Ніколи дискутувати. -Справді. Я не можу.
Гаразд, але ви розумієте, що ви під арештом
і так чи інакше потрапите у в'язницю?
-Мені байдуже. -Сюзен.
Я не можу. Вибачте.
Я не… Усе, що ви зараз кажете й робите, нерозумно.
Я знаю, що нерозумно, але просто не можу.
Якщо ви знаєте, що це нерозумно, я вас не можу зрозуміти.
Я розумію. Я не можу.
-Вибачте. -Гаразд.
Сюзен, уся ця ситуація склалася,
бо рішення, які ви ухвалюєте, нерозумні.
Як і те, що відбувається прямо зараз.
Вибачте. Я не можу. Просто не можу.
На цьому стільці сиділи люди, які чинили різні речі, і вони вставали.
І йшли далі самостійно. Вони зробили дуже погані речі.
Ви не єдина, але ви мусите…
-Мені просто жахливо. Я не можу. -Гаразд.
Що ж, але ми підемо до в'язниці. Цього вже не змінити.
-Це вже не зупинити. -Гаразд, байдуже. Убийте мене.
Ми нікого не вбиваємо.
Ми відвеземо вас до в'язниці.
Було б краще, якби ви пішли добровільно.
Так буде краще для всіх, якщо ми туди підемо.
-Можете встати? -Ні.
Плануєте сидіти усю ніч?
Я не знаю. Мабуть, помру тут від серцевого нападу.
Кажу, там є медичний персонал. Ми відвеземо вас туди.
Чим швидше ми вас доправимо, тим швидше вас може оглянути медик.
-Я просто не можу. -Ось що буде.
Ми одягнемо на вас наручники, і якщо доведеться
насильно вас вести, ми будемо змушені,
бо наш обов'язок — доправити вас у в'язницю, ясно?
-Дякую, що встали. -Вибачте, я…
-Я розумію. -Закладіть руки за спину.
Дякую, Сюзен.
Я ж не навмисно. Це не цілеспрямований учинок.
Я це не планувала. Я нічого такого не робила.
Це якась дурня.
Вихід тут.
«Я дуже співчуваю вашій втраті. Я не хотіла вбивати вашу матір.
Я була налякана, що ваша мама мене вб'є.
Я вистрілила
від страху».
Це шериф Вудс.
Хоча я не спілкувався з вами,
я дав вам обіцянку. І тепер, цим дзвінком, я хочу
повідомити, що ми заарештували жінку, яка стріляла.
Вона під вартою.
Я мати Аджике.
Ви можете поглянути на неї і сказати, що в неї було мало чого.
Але в неї було все.
У неї була любов.
У неї було співчуття.
У неї було четверо прекрасних дітей.
-Не почувайтеся винними, діти. -Це правда!
Не кажіть: «Мама б не померла, якби не я».
Ні, мама вирішила заступитися за вас.
Бо мама знала, що якби дозволила принижувати вас
і не заступалася б за вас,
ви б зростали з почуттям того,
що вас можна зневажати.
Вона ставила вас понад себе.
Так роблять матері.
Тож я хочу, щоб ви стали такими, якими вона хотіла вас бачити.
Того вечора, коли
це сталося
Я заснув у машині тітки.
І уві сні вона з'явилася як ангел.
ЗАСТОСУВАННЯ ЗАКОНУ ПРО САМОЗАХИСТ ЗРОСЛО З 8 % ДО 11 %
У ВСІХ СПРАВАХ ПРО ВБИВСТВА, ІДЕТЬСЯ ПРО 700 ДОДАТКОВИХ СМЕРТЕЙ ЩОРОКУ.
ДОСЛІДЖЕННЯ ВИЯВИЛИ ВЕЛИЧЕЗНУ РАСОВУ РІЗНІСТЬ,
І БІЛІ АМЕРИКАНЦІ НАБАГАТО ІМОВІРНІШЕ УСПІШНО ДОВЕДУТЬ САМОЗАХИСТ,
ОСОБЛИВО, КОЛИ ВБИВАЮТЬ ТЕМНОШКІРИХ.
Шановні присяжні,
вас обрали й привели до присяги для розгляду справи
штату Флорида проти Сюзен Луїз Лоринц.
Сюзен Лоринц звинувачують у ненавмисному вбивстві з вогнепальної зброї.
Ви бачили, як матір Айзека й Іззі? тягнулася до дверної ручки?
Ні.
Ви чули, як мама Айзека й Іззі казала:
«Я тебе вб'ю»?
Ні.
Ви чули, щоб мама Айзека й Іззі казала:
«Я тебе вб'ю»?
Ні, пане.
Чи бувала раніше стрілянина в тому районі?
-Заперечую. Релевантність? -Так.
Приймається.
Це була пластикова табличка, не зовсім картонна,
які можна купити в магазині, з металевим кілком.
Гаразд.
ПРИВАТНА ВЛАСНІСТЬ
Пані Овенс сказала
Сюзен Лоринц того вечора:
«Якщо кричатимете на моїх дітей, доведеться говорити зі мною».
-Це так? -Так.
Ви колись особисто казали комусь із тих дітей,
що їм не можна цього робити?
Ні.
Гаразд, а чому не могли?
-Це не моя власність. -Гаразд.
Фото 12 місця 1.
-Це крупний план цих двох роликів? -Так.
Я не знаю, де вона. Я досі вдома.
Я не відчинила їй двері.
Коли я прибув на місце, там був повний хаос.
Я бачив, що жертва лежала на землі
й кілька людей заявляли, що її застрелили.
Ви дивилися, чи є якісь пошкодження зовні самих дверей, окрім отвору від кулі?
Я не побачила нічого примітного.
Чи знайшли ви щось важливе в смітнику
під маркером номер три?
-Там було два пістолети. -Гаразд.
Ось вогнепальна зброя.
Якщо докази покажуть щось інше ніж те, що ви заявляєте,
це виглядає погано.
Ви її змушували чи погрожували, щоб вона говорила з вами
вдруге 6 червня?
Ні, пане.
Це дві хвилини після відбою
першого дзвінка до колцентру.
І за ці дві хвилини трапилося все те,
про що ви заявляєте, біля ваших дверей.
У цій справі ви, присяжні, мусите відповісти на одне запитання.
Чи розумно було стріляти
через зачинені, замкнені, вмуровані металеві двері,
коли хтось стукає і кричить з іншого боку?
Це ключове запитання.
САМОЗАХИСТ, ВАГОМІ ДОКАЗИ
Якщо ви, за цією таблицею, будь-де, окрім червоної частини внизу —
ви мусите визнати Сюзен Лоринц невинною.
Я попрошу секретаря зачитати вердикт.
Вердикт за пунктом один.
Ми, присяжні, дійшли висновку за першим звинувачення.
Підсудна винна в ненавмисному вбивстві.
Чи довів штат поза розумними сумнівами,
що під час події підсудна особисто застосувала вогнепальну зброю?
Так, рішення одностайне, датовано 16 серпня 2024 року.
Пані Лоринц, присяжні визнали вас винною у вбивстві з вогнепальної зброї.
Вас помістіть під варту у в'язниці округу Меріон без застави.
-Дякую і щасти вам. -Дякую, судде. Можна йти?
-Так, пані. -Дякую.
Слава господу Ісусу!
25 ЛИСТОПАДА 2024 РОКУ СЮЗЕН ЛОРИНЦ ЗАСУДИЛИ ДО 25 РОКІВ В'ЯЗНИЦІ
ЗА ВБИВСТВО АДЖИКЕ ОВЕНС.
ГОЛОВНИЙ СУДДЯ У СПРАВІ ЗАЯВИВ, ЩО РОЗГЛЯДАЄ ЦЕ ЯК СТРІЛЯНИНУ
ЧЕРЕЗ ГНІВ, РАДШЕ НІЖ СТРАХ.
ПРИСВЯЧЕНО СПАДКУ АДЖИКЕ ОВЕНС: АЙЗЕКУ, ІЗРАЄЛЮ, АФРИЦІ Й ТАЙТУСУ
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька