Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Distribuit de FORUM FILM ROMÂNIA
Bun. În ședința de azi, zece lucruri care vă plac unul la altul.
Theo, tu primul.
Sigur.
Unu: aș prefera să trăiesc cu ea decât cu un lup.
Ai spus „lup”?
Da.
- Păi... - Unu: are brațe.
Am văzut un documentar despre un om fără brațe
și părea o viață dificilă, mai ales pentru parteneră, așa că...
Îmi place că are brațe.
Da. E firesc.
Brațe.
Doi: forma capului ei e oarecum plăcută.
De la distanță.
Trei: am amintiri că era spirituală.
Patru: miroase plăcut. Câteodată.
De fapt, mi-a fost greu să mai scriu ceva.
Doi: miroase ca un anșoa care a băut toată noaptea.
Trei: felul în care râde e ca un horcăit de moarte al unui câine.
Patru: e un tată rău.
Un amant jalnic. Un mare dobitoc.
O victimă. Un ratat. Un mizerabil.
Numărul zece: „Theo, ce nesuferit!”
Nu asta a fost sarcina.
Astea sunt lucruri care nu vă plac. Nu e nostim.
Asta e... De fapt, e chiar amuzant.
Văd atâtea resentimente și apărare.
O inabilitate de a vă cere iertare.
De a vă împărtăși vulnerabilitatea.
În apărarea lui, e un smiorcăit. Asta e o vulnerabilitate.
Cruzime verbală.
În Anglia, noi numim asta „duel verbal”.
Prezumție. Batjocură. O inabilitate de a recunoaște greșelile.
Nu cred că aveți capacitatea de a vă rezolva problemele.
E înfricoșător cât de aproape am fost de a ne pierde unul pe altul.
Norocul nostru!
Am avut întotdeauna.
Ții minte când ne-am întâlnit?
Bună zi!
UNDE A ÎNCEPUT TOTUL
Cred că e un moment de sărbătorire pentru noi toți.
Putem fi foarte mândri de clădirea asta.
- Felicitări, Darren! - Felicitări, Darren!
Noroc!
Dumnezeule, vorbește serios!
Theo, ce ai spus?
Scuze, îmi aminteam doar că am renunțat la balcoanele cu grădini în cascadă,
ca să nu le oferim oamenilor
care vor trăi în aceste 700 de cutii inexpresive
șansa de a avea aer curat, de a vedea un orizont
sau poate de a îmbrățișa momentul
că a trăi în apartamentele lor îi va face să vrea să sară.
Așa că, zău, oameni, dacă te gândești,
am salvat vieți.
Pentru noi!
Da. Chestia cu balconul e un exemplu bun, Theo.
Detectez o notă de amărăciune,
dar toți trebuie să ne limităm mofturile de arhitecți
după nevoile pieței...
Scuze!
Am doar nevoie de un moment, ca să nu mă sinucid de față cu colegii.
Interesant! Cum ai face-o?
Ai un cuțit foarte mare pe undeva?
Da.
Dar îmi trebuie să termin asta.
Aștept bucuros.
Ce este?
Carpaccio de păstrăv.
Stai! Încearcă-l cu asta!
Dumnezeule!
Eh, nu-i da Lui meritul. E al meu.
Mure și anșoa deshidratate.
Vreau să-l pun, dar buncătarul-șef nu mă lasă.
Cum putem trăi așa?
Eu, fără balcoane cu grădini în cascadă. Tu, fără chestia deshidratată.
Eu mă mut în America săptămâna viitoare,
să trăiesc liberă și să devin bucătar-șef.
Poate ar trebui să vin cu tine.
Nici n-am făcut sex încă.
Dar asta va fi peste câteva minute.
Foarte adevărat.
Servire!
Vino în camera frigorifică!
Theo.
Ivy.
familia rose ... o poveste de dragoste
DUPĂ ZECE ANI
Cine vrea să mănânce șoferul de autobuz?
Eu!
- Ce ciudate sunt autobuzele înalte! - Și de ce sunt roșii?
- Ca să le vezi, că e așa cețos. - Nu mai e.
Nu de când a murit Jack Spintecătorul.
Uite! Gustă Tower Bridge! Ăsta e lemn-dulce.
Adaugă ciocolata neagră, zmeura și, să nu spui nimănui, pudra de creveți.
Un pește?
Savoare multă, fără gustul de pește. Închide ochii!
- Dumnezeule! - Într-adevăr!
Uite, știu că e un muzeu.
Dar trebuie să reprezinte o velă pe un vapor,
așa că asta ar trebui să fie senzația.
Ar trebui să te aștepți să apară pirați de după colț.
Nu. Glumesc.
Uite, vreau vela.
Întrebarea pe care trebuie să ți-o pui e cum vrei să-ți trăiești viața?
- Cu curaj sau nu? - Tată!
Mulțumesc. Îți trimit cifrele.
Tati!
Mâncăm embleme britanice.
Palatul Buckingham în miso caramel.
Da. Normal.
Uite! Fursec cu whisky shiso Big Ben.
Sună bine.
Mă simt amețit și mă pișcă limba.
Da. Uimitor! Bineînțeles.
Dar nu crezi că e o problemă să le bagi 40% zahăr în sânge?
Nu-i rușina cu zahărul!
Dar nu e bine pentru sănătatea lor și o să se îngrașe.
- Buddha era gras. - Și el era grozav.
- Era grozav. - Ivy.
O să învețe să se abțină. Restricțiile duc la obsesii ciudate.
- Mi-e rău. - Vezi?
Da. Văd o fată care-și învață limitele.
Lecție învățată. Limită atinsă. Pont de parenting pentru mami.
Vai de mine! O, ești bine.
- Nu poți recunoaște că greșești? - Când o să fie așa, o să pot.
Dar nu când ți-am făcut clădirea,
care va fi a opta minune a lumii, aici în nordul Californiei,
din tort de zmeură!
Dumnezeule!
- Cum ai făcut asta, mamă? - Știi să ajungi la egoul meu.
Doamne! Nu e mami genială?
Bineînțeles că e. E o întrebare retorică.
- Ești genială. - Da. De acord.
- Sunt gata să gust! - Stomacul lui Caligula.
Știi cum să-l faci mândru pe tati.
- Suntem gata? Așteptați! - Da
- Doamne! - E atât de bun!
- Bine. Vreau să gust un pic. - Zmeură. Stați!
- Gust acum! - Mamă, ești alergică.
Gata?
O, nu!
Sunt genială.
Ăsta... este...
... divin.
Maniacă.
- Mergem la plajă! - Bine.
- Întrecere! - Să nu vă înecați!
Ce facem aici?
Ții minte când am făcut copiii și patriarhatul a trimis biletul ăla
cu „Lasă-ți visurile și pune copiii și soțul pe primul loc”?
O, da. Mi-l amintesc. Cam laconic. Destul de zdrobitor pentru suflet.
Așa e.
Uită-te la locul ăsta!
E închis de un an. Poate cam retras.
Dar mie mi se pare frumos și am banii de la proiect.
Pentru avansul pentru casa de vis.
Nu.
Draga mea, de obicei faci deserturi emblematice pentru trei oameni.
Bucătarul-șef uimitor care ești și ți-ai dorit mereu să fii
n-ar trebui să fie un vis care moare pe crucifixul vieții de familie.
La ce te uiți?
Dar iubesc toate astea.
Poate doar câteva seri pe săptămână.
Doamne! Mulțumesc.
Cred că ăsta e un „da”.
- Și știu cum o să-i spunem. - Da?
Avem Crabi!
Bună!
- Frumoși! - Bine.
- Frumos! - Mulțumesc!
Dle, nu acceptăm cupoane.
Ba da.
E pentru Bed Bath & Beyond.
Acceptăm.
Jeff, închidem miercuri seară pentru meciul de fotbal al lui Hattie.
Da. Normal.
Pa, Jeff! Nu uita că mă iubești!
- Prânz aglomerat? - Nederanjată de omenire.
Poate e numele.
Ce zici de „Avem clamidioză”?
Are priză.
Unde ne întâlnim cu prietenii noștri americani minunați?
ARME ARME ARME
- Barry! - Uite-i!
Ce faci, prietene? Îmi făceam griji.
- Ați întârziat. - Scuze!
Așa ați pierdut Războiul de Revoluție, nu?
În sfârșit v-am adus aici!
- Sigur. - Fiți atenți!
Hai să facem asta, nenorocitule!
N-ar trebui să fac asta.
Haideți!
- N-o să mă obișnuiesc niciodată cu asta. - O să fie distractiv.
O, la dracu'!
Să vă înregistrați.
Vulturii au aterizat.
- Bună! - Salut!
- Bună! - Bună, Sally!
- Au toți armele lor. - Da. La dracu', da.
Bună! Ce faceți?
Vreau să știți.
Eu sunt contra armelor.
Sunt aici în mod ironic.
Fac asta ca o declarație împotriva armelor.
Vrei un Glock?
Tata a omorât un intrus cu ăsta.
Sau am un Smith & Wesson frumos pe care-l poți împrumuta.
Da. O să iau frumusețea asta neagră care a omorât deja pe cineva.
De fapt, ți-am adus ceva.
Ești aici de zece ani. Era timpul.
Sunt... Uau!
- Uau! Barry. - Da.
Ești foarte drăguț. Nu mi-ai spus că o să faci asta.
- Ba da. De câteva ori. - Nu mai bolborosi, iubitule.
Oricum, toți urâm armele.
Toată lumea are, deci ce poți face? Trebuie să te aperi.
Da. Ai grijă! Are trăgaci sensibil.
Bine, o doborâre perfectă e scrot, cot, ochiul drept. În ordinea asta.
- Lasă-te jos! - Da.
Ia te uită! Cinci focuri. Toate în laringe.
Îl face atât de fericit!
Da. Nu ăsta a fost jocul. Am spus în scrot întâi.
O, da. Dar am schimbat cu laringele și am câștigat.
Haide Theo și Ivy!
- Bine. - Da.
Asta e distanța mea.
Da, repede! Se duce!
Abia aștept să văd clădirea asta, Theo!
- Sally, mulțumesc. - Numai despre asta se vorbește.
Ne poate încapsula Theo Rose istoria maritimă
în oțel, beton și lemn?
Știi ce? S-ar putea.
Știi că insula e sit istoric?
S-a menționat.
N-o da în bară! Asta s-a menționat?
De fapt, un tip ne-a strigat asta pe stradă.
Da.
Mie mi s-a părut extrem de frumoasă în proiect.
Mulțumesc, Amy.
Ce? Mie mi s-a părut cam nepăsătoare și simplistă
tentativa de a reda istoria Californiei într-o formă distractivă.
Fără supărare.
- Mai are cineva impresia asta? - Rory.
Nu mă supăr, doar pentru că te înșeli amarnic.
Clădirile ar trebui să fie distractive
și să pară temporare și haotice, și pline de viață, și frumoase.
Și să ne amintească tuturor că oamenii pot și ar trebui să dea tot ce pot.
Dumnezeule!
Nu sunt deloc de acord, dar... noroc!
Mă bucur pentru tine, Theo.
Dumnezeule! Rory, ce e cu tine?
- E în regulă. - E oaspetele meu.
Ce-i cu tine?
Credeam că pot fi sincer. Ca între arhitecți.
Tipul e o vedetă!
Scuze! Cam fac asta.
Da. Ne bucurăm pentru tine, Theo.
Când am lucrat împreună, mi-am spus: „Tipul ăsta o să facă ceva special.”
Cum? Cum ai știut?
Poate, după asta, o să știi.
Pentru Theo! Noroc!
Da. Pentru Theo!
Mulțumesc. Mulțumesc.
Ciudat!
Ar trebui să răspund.
- Ce? - Hai să plecăm de-aici!
Bine.
O, Doamne!
Fir-ar să fie! E destul... de grav.
Nu, venim. Da.
Trebuie să plecăm.
- E totul în regulă? - Ce?
Acum câțiva ani, în Anglia,
am ajutat un evadat care se ascundea pe câmp.
L-am hrănit, i-am citit sonete și, după aceea, a plecat. Puf!
Dar se pare că a apărut la noi acasă
cu un rucsac plin de cocaină și o sabie.
Așa că... vă sunăm.
Să ne spuneți dacă aveți nevoie de ajutor cu cocaina.
Pe bune? Un rucsac de cocaină și o sabie?
Mersi că ai mințit atât de prost pentru mine.
Pentru tine, orice, draga mea.
Chiar cred că e adevărat.
Chiar e.
În Muzeul Maritim East Bay, arhitectul Theo Rose
a creat o formă nouă,
un design revoluționar care sărbătorește marinarii
care s-au aventurat în necunoscut.
Și, când au pornit în larg din California,
cu curaj și curiozitate despre ce era posibil,
am simțit că și clădirea trebuie să facă același lucru.
Uite-l!
Theo!
Uimitoare clădire, prietene!
O să lași o amprentă de neuitat pe pământ.
Doamne! Mulțumesc.
Da. Nu toată lumea o face, știi?
Majoritatea oamenilor învârt hârtii, vorbesc nimicuri, fac sex plictisitor.
Abia dacă lasă o urmă.
Te pune pe gânduri. Care e rostul?
Ești bine?
O, da, grozav. Grozav.
- Am auzit asta într-un podcast. - Bine.
Mi-am zis: „Slavă Domnului că nu sunt eu ăla!”
Știri de ultimă oră: o furtună istorică lovește nordul Californiei.
Autostrăzile mari sunt închise
din cauza vântului puternic și a ploilor torențiale din regiune.
La naiba!
Doar o secundă.
Au închis autostrada, așa că redirecționează traficul pe strada asta.
Adică, avem clienți.
La naiba!
E ea.
Scuză-mi limajul, dar felul în care vântul prinde vela e al naibii de fantastic.
Da.
E Ivy.
- Bună! - Sunt oameni aici.
Criticul culinar de la San Francisco Chronicle e aici.
Asta e uimitor.
Nu. Nimic nu e uimitor.
Faptul că sunt oameni aici e rău.
Faptul că e ea aici e și mai rău.
Ești drogată?
Da.
Se îndoaie?
Uite, poți să faci asta.
Te contrazic. Cred că s-ar putea...
... să dau foc bucătăriei și să-l las să iasă în sala de mese,
și o să plece.
E în regulă. Pot să fac asta.
Draga mea, nicio recenzie nu poate dăuna unei afaceri
care are 30 de clienți pe săptămână.
- Bine zis. - Gătește cum ai face-o pentru mine.
Când vreau să mi-o tragi.
Da!
Da, bine.
Te iubesc.
Să nu mă părăsești, dar, dacă o faci, mă omori întâi?
- S-a făcut. - Bine, mulțumesc. Pa!
Nu.
O, Doamne!
Chestia aia o să cadă.
O să fie bine. O să fie bine.
E o velă. A fost construită să se miște.
- N-o să cadă. - Ba s-ar putea.
N-o să cadă. Nu, nu. Nu mai filmați!
Drăguț local!
Mâncați asta întâi, apoi asta.
Puneți asta pe aia. Și asta e sare făcută de mine.
Am avut orgasm când am gustat-o. Dumneavoastră nu vă promit nimic.
Sexualitatea e vastă și diferită, dar...
Mâncați și plecați! Bine, pa!
O să fie bine. N-o să cadă.
- Oprește-te! - Nu-l filmați pe prietenul meu!
Nu filmați! Serios, nu filmați!
Haide! Terminați!
Dumnezeule!
O, nu!
Am Luat Lăței și mi-a plăcut!
Theo!
- Haideți, nu filmați! - N-o să cadă.
Bine? Opriți-vă!
N-o să cadă.
Dumenzeule mare! Cineva! Vă rog!
Oprește-te!
Haideți, nu e amuzant.
Bună!
La dracu'! Nu!
Încă te mai uiți la aia? Ai stat treaz toată noaptea.
- Ajută-mă! Nu mă filma! - Se poate.
Chestia aia o să cadă.
Nu te mai uita la aia!
Nu înțeleg. Ar fi trebuit să reziste.
A fost o furtună puternică.
Oțel ieftin, pun pariu, sau... ceva?
Am vrut să se miște, nu să plece pe mare.
Știu. Sigur ești bine?
Da. O să fiu bine.
Știi tu, nu e mare lucru. E doar un hop.
Scuze, voiai să-mi spui ceva. Te-am auzit strigând.
Nimic. Nu-mi amintesc.
Recenzia ta. Cum e?
Nu merită citită.
- Nu când treci prin asta. - Ivy...
- Asta e uimitor. - E doar o recenzie idioată.
E la fel ca și chestia ta, dragul meu. Mâine se va uita.
Știrile de azi sunt gunoaiele de mâine.
E bine? Adică, ce a spus?
Nu spune. Și mi se pare nepoliticos să întreb.
Ești soția lui. Și de obicei nu îți pasă dacă ești nepoliticoasă.
E zdrobit și jenat.
Și nu vreau să înrăutățesc lucrurile silindu-l să vorbească.
N-O SĂ CADĂ
Ai spus că putem lua prânzul la baracă.
Haide, tată!
Bine. Mă duc să mă îmbrac.
Dumnezeule!
Trebuie să vii aici.
Doamne! Bună!
Ce vor?
Mâncare.
Mâncarea ta.
Știți ce-ar trebui să facem? Să cântăm un pic.
Sigur.
Hai să cântăm... „Bananas”?
- Da. - Sigur.
Știu! Ce ziceți de operă?
- Nu, îmi pare rău. - E 1-9?
Site-ul a căzut.
- Rezervare pentru când? - E plin două luni.
Nu, îmi pare tare rău.
Am putea deschide mai mult de trei zile pe săptămână.
Da. Bine.
Văd bacșișuri peste tot, de parcă sunt stripper și e o convenție în oraș.
Servire, Jeffrey.
Vin!
Alo?
Bună, Theo!
Bună, Dave!
Bună, șefu'! Ce mai faci?
Bine că n-a fost nimeni rănit. Ești bine?
Nu, sunt bine. Sunt... O să-mi revin.
Nu cu noi.
Ți-am spus că vela aia idioată pe clădire e periculoasă.
Inginerii dau vina pe tine. Cineva trebuie să plătească pentru asta.
Mie, unul, mi-e milă de tine.
Unii ar deveni sinucigași.
Și tu, tată?
Ce? Nu!
Ce e „sinucigaș”?
- O să-și ia viața. - Din cauza clădirii?
La naiba! Ești cu copiii?
Uite... Nu ascultați ce a spus, bine?
Bine? Sunt bine.
E doar o clădire.
Nici nu-mi pasă.
De-asta a căzut? Pentru că nu ți-a păsat?
Nu, am pus tot sufletul în ea. Însemna totul pentru mine.
La dracu'!
Dumnezeule! Vela aia afurisită!
Își ia viața?
Nu văd.
Copiii.
- Bună, mamă! - Bună!
Uau! Uită-te la locul ăsta!
De ce ești murdar și-ți lipsesc smocuri de păr?
Chiar? Ce ciudat!
Am avut geamul deschis. Vânt puternic.
- A fost concediat, de fapt. - Și e sinucigaș. Am rămâne orfani?
- Nu, m-ați avea pe mine. Concediat? - Fuga!
Uite, ești ocupată. Stăm să mâncăm și o să-mi caut altă slujbă.
Ești bine?
Da, sunt bine. E cum a spus bunica.
„Viața e crudă, nimeni nu te vrea așa cum ești,”
„apoi mori în dureri căutând o alinare care nu va veni.”
Deci poate am avut așteptări prea mari.
O, Doamne!
Vinzi Negroni și există vreo limită pentru câte poți bea?
Du-te și stai jos!
- Câștig. - Nu.
Ba da.
Ți-am spus.
- Bună! - Bravo!
Bine. Mersi.
Mulțumesc mult. Mersi că ați venit. Mulțumesc.
Te adoră.
Ciudat.
Nu. Mi se pare grozav.
- Ești bine? Chiar ești concediat? - Da.
O, Theo. Îmi pare tare rău!
Da, ei bine...
N-are sens să ne gândim la asta când tu ai un succes enorm.
Ar trebui să ne gândim la asta.
Oricum aveai nevoie de odihnă.
Și o să mă odihnesc, pentru că nimeni nu mă va angaja multă vreme.
Poate ar trebui să deschid eu mai des. Telefoanele sună întruna.
Aș putea face asta și plăti eu facturile o vreme.
Doar o vreme. Și tu ai putea avea grijă de copii.
Aș putea construi copii în loc de case.
Îmi place cât de liberi sunt!
Bucură-te de asta! O să fie arestați în curând.
Și o facem doar o vreme. Nu e pentru totdeauna.
Poate m-am opus geniului meu prea multă vreme.
- Am spus mereu asta. - Da.
Nu ne poate înfrânge nimeni, Theo.
Și asta am spus-o mereu.
Noroc!
Ospătar. Ospătar.
Bucătar-șef.
- De ce n-o faci tu? - Tu trebuie s-o faci.
- Tu ești șefa. - Da. Vor să te audă pe tine.
Bună! Eu sunt Ivy și voi sunteți personalul.
Nu sunt o persoană foarte ierarhică.
Așa că, știți voi...
Fiți cuminți!
Bine. Liber. Grozav!
- Mi s-a părut inspirator. - De parcă Obama ar fi fost aici.
Da, uită-te la asta! Frumos!
Bună, copii!
Tati e aici.
Ajut oameni și ăsta e un serviciu, și e o plăcere să oferi servicii.
Nu e nicio bucurie în povara așteptărilor de la mine.
Nevoia nesfârșită de a fi în centrul narcisist al propriului buric.
Eu, eu, eu.com-ul.
Clădirea mea, geniul meu, cariera mea, valoarea mea.
Ce e cu pofta asta de succes și ce ne-a adus?
E un uriaș orb care dansează, asta e.
O criză a climei, un pământ violat, pe moarte,
inegalitate, proiecte de case identice, dezvoltare continuă
și automate de brioșe.
Vrei să faci parte din asta, bărbat toxic ce ești,
cu sprerma ta otrăvitoare plină de testosteron și ambiție,
care ejaculează în fața umanității?
Nu, nu vreau.
E bine?
Cred că-l ajută.
Vreau să fac parte din schimbare.
Veniți încoace, dragii mei!
O să fim numai bine.
Nu. Mai mult decât bine.
Sprinturi scurte. Start!
Haideți, viermișorii mei!
Îmi trebuie lămâi. Îmi poate aduce cineva lămâi?
- Aveți rezervare? - Și încă sunt farfurii pe tejghea.
Și-mi intră transpirație în ochi.
Jane!
Scuze!
Clar vă aplaud pasiunea.
Să știți că ar putea duce la căsătorie și copii.
Probabil că există o lege care interzice asta.
Nu atingeți nimic altceva în afară de voi.
Bine. Reluați!
Continuați! Bravo vouă!
Da!
Mama a avut un prânz bun.
134 de clienți.
Ai un succes enorm.
- Chiar așa. - Da.
Îmi va trebui un șort mai mare. Mai mulți oameni, mai mulți bani.
- Ce seară! - Da.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Puteți aștepta, vă rog?
Ai vrea să faci o ședință foto pentru New York Magazine?
- Nud? - Nu cred.
O fac oricum.
- Acum trebuie să mă prăbușesc. - Odihnește-te, Mama!
Bună, copii!
Mi-a fost dor de voi.
Bună! Ia uitați ce am!
Sandvișuri cu înghețată de bezea de ciocolată și mure!
Nu putem.
Nici vorbă!
Ce?
Am semnat un contract cu tata.
E mai mult un angajament decât un contract.
Așa e.
Da.
Hai să le mâncăm cât vorbim despre cât de ridicol e asta.
A spus că o să facă asta.
O refuzăm politicos.
Refuzăm politicos.
- I-ai pus să semneze un contract? - E mai mult un angajament.
Sunt copii. Ar trebui să se distreze.
Și a munci pentru un scop e distractiv.
Nu. Sandvișurile de înghețată la miezul nopții sunt distractive.
Nu când sunt dușmanul scopului.
Nu poți să-i bați să te asculte, ca să-l citez pe Bukowski.
Le citești Bukowski, apropo? Ei nu-l înțeleg.
Ar trebui să citească Harry Potter sau Dr. Seuss.
Pari un pic surescitată.
N-am crezut că va trebui să mă cert pentru binele copiilor mei.
Am crezut că pot avea încredere în tine că-i vei modela dracului cu iubire.
Bine. Copii!
Bună! Chiar nu mai trebuie să faceți asta.
E în regulă, copii.
- Am semnat un contract. - E mai mult un angajament.
- Da, dar nu e musai. - Atunci ce rost are să-l facem?
- Ce ne învață asta? - Asta e o lecție al dracului de proastă.
- Ho! - Ho! De ce drăcuiești?
Doar ce-ai făcut-o cu tata și, sincer, mi s-a părut al dracului de tare.
Nu, la dra... Nu, n-a fost.
Bine. Înapoi în pat, amândoi!
Frumos, Ivy.
Mă duc la culcare.
- Bănuiesc că nici vorbă de sex. - Da. Bine intuit.
Ce zici de o ceartă circulară de trei ore care nu duce nicăieri?
Amuzant.
Îmi pare rău. Ar fi trebuit să-ți spun.
Avem doar moduri diferite cu ei.
Mi-e dor de ei.
I-aș putea pune să alerge până la baracă mâine.
- Le-ar prinde bine o tură de 12 mile. - Dumnezeule!
În mod ciudat, le place.
Bine. Sex.
Dar termină cu mine întâi, ca să mă pot culca.
Tu și cuvintele tale mieroase.
E plăcut, nu?
- Nu! - Nu!
Durerea e doar slăbiciune care părăsește corpul.
Hai! Haideți!
Aproape am ajuns?
Da. Doi copii. Sunt creaturi de vis.
Uneori cred că o să le iasă aripi
și o să ne arate că sunt îngeri, și o să zboare înapoi în rai.
- Chiar vine David Chang? - Așa cred, da.
Poți înclina aia un pic spre mine? Perfect!
O, Doamne! E ca o molimă.
Îmi arăți când găsești unul?
Cum mor?
Balsamul îi amorțește, îi dau jos de pe pieptene
și le rup spinarea.
Asta e bestial!
- Alo? - Bună! Ghici unde sunt!
Afară, pentru că e rândul tău să ai grijă de copii
și să-i ajuți cu lecțiile în jumătate de oră?
Nici pe departe. Sunt într-un avion spre LA cu David Chang.
Am făcut ședința foto și a spus:
„Ce naiba, hai la LA să luăm cina cu Nancy Silverton.”
- Da. Uimitor! - Nu-i așa? Și după aia...
Doar niște jamón și mai vreau șampanie, vă rog.
De dimineață, mergem în Malibu să prindem pește și să facem grătar.
- O să fie pe Instagramul meu. - O să urmăresc asta.
Deci când vii acasă? Mâine?
- Da. Știu că ar fi trebuit să te întreb. - Ar fi fost frumos.
Și după aia mi-am zis: „Ce? Să cer voie?”
Pentru că vrem să fim cuplul care se iubește
și profită de șansele pe care viața li le oferă, nu-i așa?
Da. Retoric și o capcană.
Dar da, da, firește că da.
Spune-mi, iubitule, cum a fost ziua ta? Și ce fac copiii?
Câinele vecinului a făcut caca pe rufe. Copiii au păduchi.
Și mi se zbate ochiul stâng, pentru că sunt foarte obosit...
- Am o migrenă... - Scuze, ce ai spus?
Nimic. Nimic. Distrează-te!
Te iubesc, cu inima ta generoasă.
Mulțumesc.
Vă iubesc, copii! Vă sun la culca...
De ce ești așa supărat pe ea?
Pentru că sunt un nemernic.
- Mersi, Leon. Pa! - Cu plăcere.
Nu fi nemernic!
Nu fi nemernic! Bucură-te pentru ea!
Bună, dragul meu!
- Bună! - Bună!
Ce seară! M-am distrat atât de mult!
Nu-mi amintesc când m-am distrat ultima oară.
Da, e grozav. Distracție. E bestial.
Și oameni uimitori cu care să vorbești. Oameni care fac chestii, știi?
Se gândesc la lucruri. Lucruri uimitoare.
Ies în lume și fac lucruri.
Chiar?
Ai avut un ton?
Nu, sunt doar rufe cu care am pierdut o oră.
Mă gândesc să mă culc cu tine încă de la aeroport.
Bine. Chiar așa. Da.
Doar că...
... muncesc din greu aici.
Chiar? Preferi să faci asta? Că și eu muncesc din greu.
Și apreciez asta.
- Da? - Da, da.
Tu ai spus că apreciezi când am spus că muncesc din greu?
Nu. Deci întrebarea e: apreciezi?
Da, apreciez, dragule.
A părut un pic apatic, de parcă... Nu știu, poate te-am silit s-o spui.
M-am simțit bine, atâta tot. Îmi porți pică?
Mă bucur. E grozav.
Ți-am luat astea.
- Te-ai dus la Bob's? - Da.
Am ocolit o oră jumate printr-un LA aglomerat ca să-ți iau gogoși de la Bob's.
- La naiba! - Ce egoist din partea mea! O scorpie.
Asta e o mare victorie pentru tine, nu-i așa?
O, știu.
Îmi pare tare rău.
E pentru că eram gelos și mi-era ciudă că te distrezi.
- Și nu e frumos, nu e sexy. - Știu. Nu-i nimic.
Mănâncă, dulceață! După aia o să facem sex cu glazură de zahăr.
Ăsta e al meu? Nu, e al tău. E Jane.
A scris: „Ai luat gogoșile de la Bob's? Ideea cu gogoșile cu înghețată e genială.”
„Hai să le testăm în bucătărie la 10 dimineața. Pupici.”
Da.
Nu, că sunt pentru tine. Prima idee a fost pentru tine.
Și a doua a fost cea cu înghețata, dar...
Sigur.
42, 43,
44, 45, 46, 47,
48, 49, 50.
- Îmi plac zorzoanele lor. - Chiar nu le scot niciodată.
De ce-ar face-o, când sunt campioni de stat?
Desfătați-vă cu gloria!
O facem!
Dar, într-o zi, gloria se va sfârși, însă...
Munca se continună!
Nu pare să vă meargă grozav.
Da. Energii foarte distonante.
- Nu? - Da.
A fost intuitiv, Barry.
- Mersi, iubito. - A fost bine.
Deci cât de rău e, Theo?
Ce?
E... Totul e grozav.
Știți, baraca are un succes uriaș și copiii sunt pe val.
Nu se opresc din exerciții
până nu li se face rău și vomită.
- Asta e dedicare. - Da.
Mie, de fapt... îmi place la nebunie.
Da.
Dar tot un eșec ești. Femeilor nu le place asta.
- Îmi miroase a necaz. - Și mie.
Da. Da.
Dacă ai nevoie de un umăr... sau o coapsă pe care să te sprijini.
Da.
Ce?
Barr, glumesc.
O să ți-o trag.
Eu și Ivy suntem bine.
E intens, nu?
- Cum au...? - Nu știu.
Cum?
E totul în regulă?
Ce? Da, de ce?
Pare să fie un curent de nemulțumire între voi.
Ai putea pluti cu o barcă pe curentul ăla.
Ce? Chiar? Sunt atât de ocupată, că n-am observat.
Ivy, trebuie să prețuiești și să hrănești o relație.
Nu faci tu sex oral cu șoferi de tir în parcarea noastră?
Și, în alea zece minute...
... îi prețuiesc și îi hrănesc.
Suntem bine.
- Toată lumea pare să creadă... - Că ne urâm?
„Curent de nemulțumire” a fost fraza, dar da. O nebunie.
Presupun că uneori chiar te urăsc.
Nostim!
Nu, serios.
- Ce? - Tu nu simți asta?
Când tot corpul e cuprins de valuri amețitoare de ură?
Dumnezeule!
Chiar? Nu simți asta?
Credeam că o simțim toți, noi, cei căsătoriți.
Și, știi tu, trebuie doar să uiți.
Și trece, cum se prăbușește un val pe o plajă din Pacific.
Lasă partea personală!
Să las ura amețitoare pe care o ai pentru mine?
Ură amețitoare sporadică.
Chiar nu simți asta pentru mine deloc?
Păi, deunăzi m-am gândit
că, dacă Charles Manson și tu m-ați invita la un picnic,
m-aș duce cu Charlie.
Charles Manson.
Da, Charles Manson într-o zi bună.
Ce, într-o zi când cântă cu Beach Boys în loc să plănuiască o zi de crime?
N-o lua personal!
Manson.
- Da, ai dreptate. Amândoi o simțim. - Da.
Crezi că ar trebui să încercăm să aflăm de ce simțim asta?
Nu, dacă e normal. Nu.
Da. Bine.
E munca. E prea multă muncă.
Și copiii. Adică, îi iubesc.
Dar îmi secătuiesc măduva sufletului.
Și... încă ne iubesc pe noi.
O, eu urăsc pe toată lumea în afară de noi.
Și eu. Mi-e dor de tine.
Și mie, de tine.
Ar trebui să facem ceva.
Să fugim?
Fără copii. Fără muncă.
New York. Doar tu și cu mine.
Numai gândul mă face să chicotesc.
Noroc!
Sunt așa obosită!
Dormi!
Nu, vreau să fiu cu tine.
Dormi!
Sunt aici.
Theo.
Bună!
Sally.
- Bună! - Ce mai faci?
Sunt foarte bine, mulțumesc.
- Tu cum ești? - Uimitor.
Proiectez un campus nou demențial
pentru o firmă de tehnologie pe Silicon Valley.
- Uau! - Da.
Asta e... E grozav.
Da. Tu?
Liber profesionist.
Asta e tare.
Doamne! Videoclipul ăla nenorocit!
„N-o să cadă.”
Atât de amuzant!
E atât de vechi, ca am și uitat de el. Cred că și majoritatea oamenilor.
Nimeni n-a uitat, omule.
- Adică, nu în branșa noastră. - Eu...
Să te lăsăm pe tine! Fii atent!
Vrei să știi bugetul?
- Sigur. - Nu pot să-ți spun.
La dracu'!
Sunteți bine acolo?
Bună ziua! Aș vrea două whisky-uri, vă rog.
Am auzit un zgomot.
A fost un zgomot? Suntem în pericol?
- Nu, eu... - Ce ușurare!
Deci, două whisky-uri?
S-o trezesc?
Într-o căsnicie cugetată,
un partener bun bea băutura celuilalt cât doarme.
Cred că mai vrea una.
Și eu la fel.
- Dle, vă rog! - Dă-l înapoi!
Nu! Dle, vă mai rog o dată.
- Dă-l înapoi! - Nu, dle, vă rog!
- Mi-a furat desenele! - Ce se întâmplă?
Theo?
Mi-a furat desenele și le-a aruncat la gunoi.
- Doar îmi făceam datoria. - Nu e să faci lucrurile să dispară.
Dumnezeule, Theo, cât de beat ești?
- Dumnezeule și ție de beat, de fapt. - Ce?
Vezi? Ți-am spus.
Slavă Domnului! Aveți un pistol cu electroșocuri?
Cum e mahmureala?
Mă distrage de la umilire.
Îmi cer scuze.
E în regulă.
Cina e abia peste câteva ore.
Ollie Dabbous mi-a văzut Instagamul
și m-a invitat pe la el, iar cina e abia la opt.
O, nu...
Mi-ar plăcea să vii.
Tu... Du-te tu, iubito!
Sunt atât de distractive! Ar fi distracție, nu muncă.
Eu... cred...
Cred că o să...
... o să aflu un scor de golf de care chiar nu îmi pasă.
Uite, du-te la fanii tăi, distrează-te! Ne vedem la cină!
Bine. Mă întorc până la cină.
Bine. N-o să ne sărutăm mai târziu.
E așa drăguță!
E uimitor!
Da, da, da.
Ai construit niște clădiri minunate.
Bravo ție!
Mulțumesc!
- Mulțumesc. - Cu plăcere, dnă.
Theo!
Theony.
Theodorus. Theo.
Bună!
Viața-ți mai dă și lovituri.
Oameni decad.
Unii se ridică, alții, nu, și-atunci îți spui:
„La naiba, am unul care nu se ridică.”
Ba mă ridic, pentru copii.
În mijlocul nopții și dimineața...
Nu te mai plânge! A fost doar o afirmație.
O să mi se facă rău.
Minunat!
Oricum, nu vreau să fac din țânțar armăsar.
Dar m-am săturat s-o aud mereu.
Ai greșit, așa că ori depășești momentul, ori faci ceva!
Bine, o să fac.
O să stau aici.
Da, fă asta!
O să mă abțin să nu trântesc ceva greu pe tine.
Idioată ce ești, Ivy!
Du-te și cere-ți scuze!
Bețivă idioată!
Dumnezeule!
E presiune multă și e ușor nerealist
să te aștepți ca o persoană să-și articuleze gândurile
în mod măsurat într-o căsnicie lungă.
Astea... Astea sunt scuze?
Da și, de asemenea, o reflectare filozofică.
Îmi pare rău și nu mai vreau să vorbim.
Pare matur.
Copiii ăștia au haine adevărate?
Îmi plac astea.
Casa de vis.
Mulțumesc.
Poate ar trebui să schimbăm. Asta a fost intenția.
Știi, eu o să mă întorc la muncă, și tu poți face ce ți-a plăcut mereu,
să gătești pentru 11 oameni seara și să fumezi iarbă lângă mare.
Poți să-ți iei o slujbă?
O spun în mod neutru, pur informațional.
Păi, ar trebui s-o iau iar de jos, bănuiesc.
Știi?
Nu suport gândul, dar am s-o fac, trebuie, pentru că asta am fost menit să fac.
Apropo, am întâlnit pe cineva în New York care vrea să devină acționar
și să deschidă mai multe restaurante ca David Chang.
Da.
Deci... nu vrei să schimbăm.
Ca feministă, nu pot.
Și, ca cineva care-și iubește munca
și e dependentă de adorația publicului, nu pot.
Da. Deci eu am nevoie de asta și tu, de aia.
Deci cineva trebuie să se sacrifice pe altarul căsniciei, dar...
... cine va fi acela?
Doar dacă...
Dumnezeule, ți-a plăcut pauza?
Nu eram sigură dacă o să cedezi. Urma să cedezi?
- Eu... - Nu, mai bine nu răspunzi.
Am văzut ceva ce cred că ne-ar putea ajuta.
Haide!
- Aproape am ajuns. - Bine.
Bine.
Bine, oprește-te aici!
Bine, uită-te!
Vreau să ne construiești o casă uimitoare.
Aici? Acum?
Cum rămâne cu moartea egoului meu și slujba mea de rahat?
Și munca înceată de a mă izbăvi?
- Ce-ar fi să arăți lumii că ești un geniu? - Și ție, că nu sunt un ratat.
Ai fost născut să construiești lucruri.
- Ne permitem asta? - Dacă mă extind, da.
Ivy, asta e...
Hai, spune-o! Cred că o merit.
Vedetă în ascensiune
Bunătarul-șef Ivy Rose gătește pentru tine
Cel mai bun crab din lume!
„Cea mai bună mâncare din lume!” „Fugiți, nu mergeți la crabii ăștia!”
Și ar trebui să vedem marea tot timpul.
Desigur.
3 ANI MAI TÂRZIU
Unu, doi, trei, patru.
Unu, doi...
- Continuați! - ... trei, patru.
Theo!
- Eu... - O să fie uimitor.
- E frumoasă, nu-i așa? - Glumești?
Ivy ți-a redat bărbăția.
Pare ca o a doua șansă.
- Da. - Știi, când aveam 29 de ani...
... am fost diagnosticată cu o boală autoimună.
Da. A fost îngrozitor, mi-am pierdut mințile.
- Riscam sexual, era... - Iubito, am vorbit despre asta.
Candidozele cronice nu sunt boli autoimune.
Tot ustura, Barr.
Ideea e, Theo, că asta e.
O să resetezi totul, o să ai succes și o să trăiești fericit.
Vreau doar să fac ceva vrednic de Ivy, știi?
Ca să știe că nu am fost o greșeală uriașă.
- Da. - Ce drăguț!
Hai să te îmbrățișez! Vino încoace!
Drăguțul de tine.
- Cineva vrea o îmbrățișare. - Mulțumesc.
Da, asta... Lucrurile par să devieze din teritoriul îmbrățișărilor.
Deschidem căsnicia.
E încă negociabil, prostuțo.
Iubito?
Iubito...
Sunt acasă. Când deschidem în Chicago?
Ai un apel cu ei la patru.
Și îți trimit facturile casei de săptămâna asta.
Și, dacă pot oferi o părere personală...
La naiba, trebuie să-l stăpânești.
Dar vreau să aibă șansa asta.
- Ce dracu'? - Exact.
28.000 pentru mușchi irlandez, Theo?
- E pentru partea de vest a acoperișului. - America nu are mușchi?
Verdele mușchilor irlandezi e o adevărată priveliște.
Și verzișorii pentru mușchii irlandezi sunt tot o priveliște.
Ne trebuie. Face parte din viziune.
Tu înțelegi că nu avem bani nelimitați?
Ți-am arătat ideea cu copacul închis într-o cutie de sticlă în bucătărie?
Ești rea.
Dumnezeule!
Idiotul!
Ivy...
... care dintre astea trei plăci de faianță îți place?
O să vină în spatele șemineului, așa că...
Îmi place.
Dar sunt trei. Care îți place?
- Da, le trimit acum. - Sunt trei...
Nici nu te-ai uitat la ele.
- Ce? - Și încerc să vorbesc cu tine...
- ... și tu răspunzi la... - Bună!
Da, doar ce i-am spus Florei că a venit bugetul.
O, bugetul, da.
- Dacă tot ești la buget... - Te sun eu.
... te rog, poți adăuga că ne-am cumpărat o masă
de la o mânăstire spaniolă din secolul 15?
Are un pumnal în ea de la Inchiziția spaniolă.
E scumpă, dar cred că e esențială. Mi se pare că imaginea...
Ivy!
Verificam doar.
Dumnezeule mare, Ivy.
Ești un copil uneori.
Mamă? Tată?
Avem lapte?
- Da, dragule, normal că avem. - Da. Sigur, dragule.
- Da. - Da.
Da.
Și unu, și doi, și trei.
Bună!
Mamă?
Vin și eu.
Bine. Grozav.
Mamă, facem sprinturi de câte 2 km.
Și încă ceva.
Mi-a venit primul ciclu ieri.
Draga mea! Ai fost bine?
Eram într-un costum de baie alb la o petrecere la piscină.
E fost umilitor.
Lumea s-a holbat, am plâns.
De ce nu m-ai sunat?
L-am sunat pe tata. A fost cel mai tare.
Cel mai tare.
Cum ai știut ce să faci?
Parenting intuitiv.
A căutat pe Google.
Bine, voi doi. Și start!
- Nu-mi vine să cred că i-a venit ciclul. - A fost intens.
Era distrusă, biata de ea.
Aș vrea să fi fost acolo.
Dar nu ești niciodată, nu?
Închide gura aia proastă!
Tată!
Vii?
Da.
- Hei, mamă... - Bună, draga mea!
Arăți frumos.
- Strălucești. - Super!
- Ce făceai? - Săream garduri...
... ca să întăresc mușchiul lat și să exersez concentrarea.
Super!
Îl eviți pe tata?
Nu, firește că nu. Fac o pauză.
Aveți nevoie de ajutor.
Ridicol!
Hattie, e timpul pentru băutura cu proteine.
Nu-i spune că sunt aici!
- Mama e aici. - Trădătoareo!
Scuze!
Tot te iubesc.
Și eu.
Ai vreodată impresia că suntem blocați în ceva?
Că am creat o mașinărie prea complicată din care nu putem ieși?
Dacă am lăsa totul, am lua o dubiță și am merge prin America de Sud?
Da, ți-ar fi greu să-i convingi pe ei.
Vor să obțină bursele alea în Miami.
Asta spun. Au 13 ani și, dintr-o dată, vor să plece de acasă.
Parcă mai ieri aveau 6 ani.
Uite, ești doar obosită.
Ne e un pic greu.
Bine, pentru că, dacă asta e partea ușoară, sufocă-mă cu o pernă!
S-a făcut.
Ai spus-o un pic cam repede, ca să fie pe gustul meu.
... un mare dobitoc. O victimă. Un ratat. Un mizerabil.
Numărul zece: „Theo, ce nesuferit!”
Nu asta a fost sarcina.
Văd atâtea resentimente,
prezumție, batjocură, o inabilitate de a recunoaște greșelile.
Nu cred că aveți capacitatea de a vă rezolva problemele.
Ai voie să spui asta?
Pare neprofesional.
Da. Ca un malpraxis.
- Ce? Nu... - O să vrem o reducere semnificativă.
- Timpul s-a scurs. - Chiar?
- A fost distractiv cât a durat. - Foarte.
Încă am pretenția să mi se valideze parcarea.
- Scandalos. - O impostoare!
- Lista ta a fost cea mai bună. - Mulțumesc. A ta, a doua.
Am putea fi mai drăguți.
Eu aș putea fi.
Și eu.
Hai să încercăm!
Tată! Am intrat!
Miami! Am intrat amândoi!
- Am obținut bursele! - Da!
Geniile mele mici! Da. Da!
Hai să mâncăm clătite, ca să sărbătorim! Am reușit.
Munca se continuă.
Da.
Mi-e deja dor de voi.
Vino încoace, campionule!
- Pa! - Pa, draga mea!
Te iubesc.
- Vă sunăm când ajungem. - Da, vă rog.
- Bine. - Da, vă rog.
Nu uitați să faceți întinderile, cum v-am arătat,
după ce coborâți din avion, vă rog.
- Pa! - Pa!
- Vă iubesc. - Pa, vă iubesc.
Pa!
Slavă Domnului că au plecat!
Theo, glumesc.
E Hattie. Da?
Am uitat... Poți să-mi mai spui o dată chestia cu nutriția?
Da, nutriția, sigur.
E un pic ca a fi un iepure
la un bufet din Las Vegas.
Mai întâi, te duci la barul de salate, da? Corect?
Da, și după aceea...
Da, gândește ca un iepure, mănâncă multe legume și...
Trebuie să ai mare grijă cu creșterile glicemice.
Deci mănânci proteinele și după aia carbohidrații,
ca un șofer de camion.
Da, Jane, hai să mai deschidem un restaurant!
Aprinde focul, te rog, Hal!
Și dă muzica mai tare cu 5%.
Arată grozav. Vrei șampanie?
Nu, mulțumesc, m-am delectat cu Negroni.
O să rămân la el.
Se apropie o mașină. Un Audi argintiu. Doi oaspeți.
- E încă ciudat cum face asta. - Mersi, Hal.
Hal, vrei un Negroni?
Nu am dorințe sau nevoi.
Căsătorește-te cu mine!
Nostim!
Zău așa!
Mușchiul verde de pe acoperiș,
accentul de albastru al casei pe fundalul oceanului...
Adică, îmi place cum aria de locuit
oferă un centru gravitațional al ansamblului.
Spuneți tot felul de lucruri, dar știți că nu înseamnă nimic, nu?
Ai avut o șansă pentru viziunea ta, Theo, și ți-a reușit.
N-am crezut că un alb revendicându-și puterea ar putea fi așa emoționant.
Ce mai faci?
Minunat.
Casa e de-a dreptul...
E... E atât de frumoasă!
E un geniu.
De ce e plita veche și cam nasoală?
Nu e. E plita originală a Juliei Child, din Franța.
Am cumpărat-o la o licitație.
- Termină! - Știu.
E o frumusețe fragilă.
Asta e incredibil.
- Julia Child. - Da.
A murit, nu?
Și ce, era cam rea?
Nu. Ar trebui să mergi la ceilalți.
Eu rad fenicul și e nevoie de multă concentrare,
ca să nu-mi rad încheieturile în salată.
Nu vrei niciodată să dai frâu liber?
De-asta au inventat englezii reprimarea sentimentelor.
Ești atât de seacă!
Doar când mă privește soțul meu.
- Și uite-o din nou. - Da.
Închide ochii!
Te iubesc, fetițo.
Ăsta ar fi un loc mișto pentru sinucidere.
Atât de frumos!
Mă întorc înăuntru.
Vreau să văd cum peretele se afirmă cu atâta claritate în spațiu.
Și eu vreau să văd asta.
Prietene, ai făcut ce-mi place mie să numesc o casă foarte adecvată.
- Sunt măgulit. - Scuză-mi extazul!
Faptul că acum o să fii trist când intri în casa ta e de ajuns pentru mine.
Era așa și cu mult înainte să construiești asta.
Apropo, cum e viața în căsnicie?
E... E bine.
Atât de rău?
Speram ca această casă să vindece în mod tăcut și adecvat.
Cât de veche e plita aia, Theo?
Ignoră plita!
Pare un pic pasiv-agresiv, nu?
În frumusețea asta, ea pune plita Juliei Child?
Uneori o plită e doar o plită.
Plita sună rău, Theo.
E-n regulă.
Iubitule, îmi aduci un Negroni?
- Ai deja unul. - De-asta mi-a dat Domnul două mâini.
Am crezut că e ca să-mi faci o labă în timp ce savurez un Negroni.
Clar, glumesc. E dezgustată de corpul meu gol.
Te ador.
Barr.
Oamenii ăștia...
Stai! Bine, te rog, spune din nou!
În fiecare dimineață, comandă un whisky și patru scrumbii...
- ... și e înfiorător cu personalul. - Doamne, cât îmi place!
E scrumbia un fel de act sexual?
Dacă ești parlamentar, desigur.
Nu știu ce înseamnă asta.
Ce contează, Sal? Sună atât de bine!
După atâta timp, încă-mi place accentul ăla.
Face ceva pentru...
Vaginul tău?
Scuze, nu urma să spui „vagin”?
Greșeala mea. Oricum...
Cina! Hai să mâncăm!
- Încă un Negroni? - Nu, mersi, dragule. Am unul.
Asta spuneam.
Prea subtil pentru cineva care a băut deja patru.
Pot să vorbesc despre elefantul de lemn superb din cameră?
Ador masa asta. Serios.
Da. Secolul 15, de la o mânăstire spaniolă.
Și pumnalul ăla a fost folosit în Inchiziția spaniolă.
Nu e super?
Ăsta a fost probabil acoperit de sângele unui eretic torturat.
Te trezești radiind, Ivy?
Chiar da.
- Suntem foarte norocoși. - Atâtea pentru care să fim recunoscători!
Pentru casa asta uimitoare și pentru tine, draga mea!
- Nu, pentru tine! - Nu, pentru tine!
Nu. Pentru tine!
Sunteți atât de drăguți!
Ca un sac de pisicuțe.
Lângă un râu rapid.
Nu înțeleg asta.
Mulțumesc, Ivy, pentru că ai făcut toate astea posibile.
Pare sarcastic, dar e sincer.
- Da, e doar accentul. - Accentul e derutant.
Uneori Ivy e supărată pe mine și nici nu-mi dau seama.
Uneori el e cu penisul în mine și nici nu-mi dau seama.
Bine, acum cina devine distractivă.
Deci, Ivy, vrei să beau un shot cu molusca?
Da, e votcă japoneză infuzată cu tarhon.
Îi dă puțină amăreală.
Lui Ivy îi place să-și pună amprenta în tot ce face.
Îmi place cum vă persiflați. Ar trebui să încercăm și noi, Sally. Haide!
Bine.
De ce nu încerci să nu mi-o tragi pe la spate
în timp ce mă sugrumi uneori, găinarule?
Rândul tău.
Târfă!
Așa ceva?
E atât de tare!
Asta faceți voi, nu?
Nu eu sunt expertul.
Ivy?
Vezi, de-asta nu am prieteni.
Știi, trebuie să chemi Architectural Digest aici, nu?
Mulțumesc, Sally, nu sunt sigur că vreau aprobarea publicului.
Nu o mai vreau.
Sigur.
Copiii sunt plecați de ceva vreme, nu?
Cum a fost?
Greu? Oribil? Eliberator?
- Copiii sunt deja de vârsta facultății? - O, nu, nu.
Sunt doar foarte dotați fizic
și au câștigat burse la o școală din Miami pentru sportivi de performanță.
La 13 ani.
- Uimitor! - Da. E visul lor.
Oare?
Cred că știu ce simțiți. Am angajat mama-surogat...
... și a rămas însărcinată, dar a mâncat sushi din aeroport...
- ... și a trebuit s-o concediem. - Iar începe.
A fost foarte sumbru. Am făcut zona zoster.
Varicelă. Ce durere am simțit!
Da. E încă dureros pentru mine.
Te înțeleg, fetițo.
Deci aveți nouă restaurante acum?
Suntem un imperiu.
Și a câștigat Premiul James Beard,
care e ca un Oscar pentru mâncare.
- Adevărat. - Știu de Beard.
Am avut noroc. Am găsit o nișă pe piață.
Nivel înalt, dar nu intimidant. Ajunge la o categorie demografică.
Vrem să ne mutăm în sud.
Ca marșul lui Sherman, cu bavete cu homari.
Scuze, dragule, ai pierdut atenția un minut?
Ai început să te răcești?
Cred că oaspeții se răcesc, draga mea,
din cauza naturii monotone a narcisismului tău caustic.
Iar o fac și-mi place la nebunie.
Hei, fătălău prost, umple-mi paharul
cum nu mă poți umple pe mine cu scula ta mică.
Bine, asta nu pare persiflare. Asta mi se pare răutăcios.
Plângi ca un copil ca atunci când ne-a murit câinele, idiotule.
Ce dracu'?
Eu sunt empată și mi-e foarte greu la masa asta.
Poți să nu fumezi? Amy e alergică la iarbă.
Eu sunt alergică la Amy, la propriu. Iritație pe deget.
Nostim. Putem fi drăguți, te rog?
Ești beată și te porți ca o...
Dacă ar fi să te definesc cu un cuvânt, ar fi „javră”.
Sigur, dragule.
Am făcut ceva uimitor aici. Hai să sărbătorim!
Desert?
Hal, pune Napalm Death!
Ivy, e cam tare.
E casa.
Dumnezeule!
Pentru tine. Pentru tine. Pentru tine.
Fetițo, porție dublă.
O să las pauze lungi în conversație,
ca să strecori niște scuze.
Pentru ce, dragule?
Te-ai făcut de râs.
Îmi pare rău că simți asta. Am făcut-o pentru tine, dragule.
Erai îngrozitor de plictisitor
și am creat o diversiune ca să n-aibă o impresie proastă despre tine.
O să las niște pauze, ca să-mi mulțumești.
Tu nu poți să-ți ceri scuze, nu?
- Ba am spus că-mi pare rău că asta simți. - Astea nu sunt scuze.
Propoziția conține cuvântele „îmi pare rău”.
Nu poți spune că-ți pare rău cu sentiment,
cu recunoașterea durerii cauzate sau răului făcut.
Dumnezeule, nu sunt Ian McKellen.
„Îmi pare atât de rău! Regretele mele sincere, dle.”
Da, sunt mișcat.
Ai gustat tortul?
Doamne, Theo, nu e mare lucru. M-am îmbătat la cină.
Mi-ai furat copiii și acum s-au dus.
Vrei să fiu fericită?
Nu ți-am furat copiii noștri.
- Dar i-am crescut. - I-ai învățat să fie roboți transpirați.
Pot vorbi doar despre reprize sau niveluri de sodiu, sau alte rahaturi,
și acum au plecat!
Trebuia să te gândești la asta când plecai la muncă
să-ți construiești imperiul, adică un altar pentru tine.
Am făcut-o ca să plătesc pentru asta, un altar pentru tine.
Trebuia să fie al nostru, dar a devenit al tău.
Aiurea! Eram pregătit să muncesc din nou,
dar tu m-ai mituit cu casa asta ca să slujești showul lui Ivy.
Și nici nu vezi ce am făcut pentru copii.
Programările la doctori, la dentiști, la dermatolog.
- Cine a fost la dermatolog? - La dracu'! Pe bune?
Da, nu... Îmi amintesc chestia.
Chestia? Ce chestie? A cui?
Chestia. Chestia legată de piele...
A cui? Cine a avut-o, Ivy? Sunt doar doi.
Ai o șansă de 50%.
- Roy! - Mă tem că ai ieșit din joc, dnă.
Hattie. Eczemă crăpată și sângerândă la degete.
Da...
Ce se întâmplă?
Ți-ai pierdut echilibrul pe muchia disprețului,
dându-ți seama că n-are nicio bază?
Mi-ar fi plăcut să fi făcut eu toate astea.
Știi de ce nu pot să spun că-mi pare rău?
- Iluminează-mă! - Pentru ai prea mare nevoie de asta.
Ai nevoie de scuze și laude, și atenție, și sex oral, și mobilă italiană,
și muchi irlandezi pe acoperiș, fir-ar al naibii!
Ești un sac fără fund de nevoi!
Da, ai dreptate.
Am?
Da.
Cum am dreptate?
Am nevoie de conexiune.
De un schimb de intimitate
și validarea firii mele defectuoase
în timp ce trec prin viață sperând
că o persoană mă vede, mă iubește și mă susține.
O, înțeleg.
Tu ești filozoful înțelept și eu sunt scorpia.
Exact. Și mă retrag.
Câștigătorul.
Theo, îmi pare tare rău.
Sunt atât de tristă, încât sunt golită.
Am impresia că am ratat jumătate din viața lor.
Și nu știu ce să fac fără ei.
Cred că vreau doar o îmbrățișare
sau ceva jalnic de genul ăsta.
'Neața!
Cred că mă duc să alerg.
La naiba!
Ești... în locul greșit, prietene.
Ai murit?
Așteaptă aici!
Oprește! Oprești, te rog?
Te rog, te rog, oprește!
Opriți!
Bună alergarea?
Da.
Da, bună.
Fac un duș.
Bună, Jane!
Ce-a făcut?
Ai slavat o balenă?
N-am fost singur.
Glumești?
Ești supărată, pentru că urăști balenele?
Nu mi-ai spus.
- Nu. - De ce?
Păreai ocupată.
N-o juca așa! Te-am întrebat cum a fost alergarea.
Ai spus că bună, nu și că ai salvat o balenă.
- Eu... - Zi-mi de ce nu mi-ai spus.
N-am vrut să strici asta.
Cum aș strica-o?
Tu nu iei nimic în serios, iar asta a fost ceva serios.
Și, de fapt, foarte spiritual.
Pune-mă la încercare! Pot fi foarte spirituală.
Mă masturbez pe meditațiile lui Deepak Chopra.
- Cred că doar ce-ai dovedit-o. - O, fii serios!
Știu că pot fi un pic nesuferită, dar dă-mi o șansă!
Ei bine...
Aveam mâinile pe creatura asta frumoasă
și parcă comunicam.
În timp ce stăteam în apă cu balena,
înconjurat de oameni...
... parcă totul era unu.
Noi, balena, marea.
Și s-a întâmplat ceva,
adânc în sufletul nostru.
Și a fost frumos.
Și, după aia, am mai stat acolo,
în apă până la brâu, uitându-mă cum înoată în larg.
Și...
... am început să plâng, pentru că era...
Eram...
... fericit.
Ai plâns? Asta e frumos.
Și-apoi mi-a venit o întrebare în minte.
Ce? Asta e uimitor.
Ăsta ești tu. Așa cum erai.
A fost: „Ai o singură viață.”
„De ce dracu' ești cu Ivy?”
Dumnezeule!
Nu vreau să fiu rău.
Am încercat să resping gândul, pentru că nu vreau să pun întrebarea,
dar știu răspunsul.
Trebuie să plec.
Undeva unde nu vorbești.
S-a terminat între noi, Ivy.
Eu spun când s-a terminat!
Du-te dracu' cu prietena ta balenă sinucigașă care cere atenție!
Vorbesc serios, s-a terminat între noi.
Uită-te la noi!
Bine. S-a terminat. Dar pentru că am decis eu!
Nu tu!
Ești... Ești un avocat bun, nu?
Da, adică, mai mult pe imobiliare,
dar divorțul e despre imobiliare.
- Stai, n-ai mai făcut asta? - Nu chiar, dar sunt toate cam la fel.
- E o zi tristă, omule. - Da.
Tu și Amy cum reușiți?
Nu știu. Inerție.
Ce? Credeam că vă înțelegeți.
Nu, ne înțelegem. Suntem bine.
Dar, când eram tineri,
parcă știam ce o să spună înainte să o spună.
Acum, uneori nu știu ce a spus nici după ce o spune.
Aha.
Dar, știi, o iubesc.
E și asta.
Bine. Hai să câștigăm ăsta!
Da.
Nu vorbi!
- Bruno, șezi! - Scuze, ce se întâmplă?
- Eleanor, nu poți aduce câinele. - E animalul meu pentru sprijin emoțional.
E un câine periculos.
- Doar când simte că sunt amenințată. - E o tactică de rahat și o știi.
Nu e ăsta un clișeu cam ciudat?
Știi, avocata feroce de divorț?
Da, dar doar...
Ivy, ăsta e el?
Da, el e. Numele meu e Theo.
Asta e o afirmație personală,
dar faptul că te-a lăsat să i-o tragi
ar trebui să fie de ajuns să revendice fiecare dolar.
- Uau! - Dumnezeule!
Să-ți prezint situația înainte ca fraierul ăsta să mă plictisească de moarte.
A trăit și a sprijinit acest neisprăvit oportunist,
suportându-i eșecurile nesfârșite
și angoasa „Mami, ajută-mă!” timp de 15 ani.
Așa că fii de acord să dispari acum,
să nu te mai vedem niciodată și o să-ți dea 100 de mii.
Bine.
Părerea mea: luăm 25% din restaurante și casa, și ne ajunge.
Bine, uite, eu vreau doar casa.
- Nu vorbi! - N-o primești.
Nu vorbi! Bine, asta pare pe-aproape, așa că hai să...
Stai, clientul meu a proiectat și a construit casa aia premiată,
pe care târfa ta psihopată de clientă o revendică acum ca fiind a ei.
- Barry! - Barry! „Târfă”?
Ce? Credeam că avocații sunt răi.
Nu așa... Nu?
Face parte din teatru. Te rog, nu vorbi! Mă subminezi.
Hai să fim un pic mai britanici! Politicoși, curtenitori, raționali.
Da, nu e în sângele nostru
să prăduim, să omorâm și să subjugăm alte culturi, ca să obținem ce vrem.
- Nu vorbi! - Nu vorbi!
Bine, vrem totul. Și gata.
- Nu așa se negociază! - Nu, așa se câștigă.
O sută de mii și iese de aici cu fața întreagă.
Nu, Bruno?
Nu poți avea casa, Ivy. Eu am proiectat-o, am construit-o!
E tot ce vreau. Poți avea totul. Tot restul.
Eu iau casa, ieșim de aici, ne strângem mâna...
- ... și ne vedem de viață. - Acceptăm.
- Nu. - Nu?
Tu vrei divorțul, eu vreau casa.
Ieșim în câștig.
- Primești compania, îți iei altă casă. - Nu.
Pot să aud ce spun.
Bine, luăm și casa. Și gata.
Nu! Nu ne învoim.
Bruno, șezi și taci!
- Deci n-avem nicio înțelegere. - Așa se pare.
Barry, tu și Amy mergeți la Festivalul Lunii Pline?
- Da, lui Amy îi place. - Și mie.
Cam multe tobe tribale pentru mine, că am tinitus, dar venim.
- Bine. - Scuze, ne putem concentra la noi?
În regulă. Bine. Da.
Dar vă vorbesc ca prieten acum.
Poate vă răzgândiți.
Adică...
Știu că s-au întâmplat multe, dar vă e bine.
Și sunteți grozavi împreună.
Sigur, sunt zile oribile când vreți să vă jupuiți de vii,
dar sunt zile când nu, nu?
E plăcut să ai pe cineva.
Și sfatul meu ar fi...
... să vă axați pe acele zile,
dați aprobator din cap când nu vreți și spuneți-vă: „La naiba!”
Și gândiți-vă mereu la alții când faceți sex.
E standard.
O puteți face.
Asta a fost încântător, Barry.
Tot luăm casa.
Haide, Ivy!
E foarte bună... la lege.
O să te demontez până o să mă implori să iau casa.
Pot suporta multă suferință. E dovedit.
Habar nu ai cât de drăguță am fost cu tine, dle.
Iau casa, Ivy.
Eu am proiectat-o și eu am construit-o.
Și eu am plătit-o.
- Ce arzi? - Cărțile tale de bucate.
Asta e o primă ediție din 1907 de Escoffier, a unui jegos francez.
Pe asta am umplut-o de whisky, deci termenul corect ar fi „flambé”.
Apel de la Hattie și Roy.
- Le-ai spus? - Nu m-a lăsat inima.
Nici pe mine. Răspunde!
Bună, mamă! Bună, tată!
Bună!
Hei, am auzit că divorțați.
Cum?
Instagramul lui Barry.
Ne bucurăm pentru voi.
- Voi... - Ce?
Am visat la asta.
Voiam doar să vă spunem că vă admirăm curajul
că vă eliberați din vâltoarea asta mortală de coșmar
în care sunteți de zece ani.
Trebuie să fugim. La propriu. 32 km.
- Vă iubesc! Pa! - Vorbim.
Ce e aia?
Îți ard mușchiul irlandez.
Minunată culoare de foc! N-ai avea-o cu mușchiul american.
Hei, Hal, pune polka la volum maxim în continuu, în camera 14.
Fără anulare de către Ivy.
Hal! Oprește-o!
- Încuie ușa la camera 14! - Hal! Oprește-o!
- Cinci ore. - Theo!
Tâmpitule! Theo!
- Dă volumul mai încet, Hal! - Dumnezeule!
Ivy, uite o înțelegere în care îmi dai casa. Te rog, semneaz-o!
Volum maxim, te rog, Hal.
- Îmi pare rău, draga mea, nu te aud. - O să mă cac pe perna ta!
Du-te dracului!
- Amy? - Bună! Ești bine?
- Barry se temea că o să vă distrugeți. - Doar dacă e necesar.
Sper să fie rațională când nu-i mai sângerează urechile.
Trebuie să-ți verific energia. Scuză-mă!
Scuze!
E foarte întunecată, Theo. Foarte întunecată.
Am nevoie de ea, Amy. O să iau casa.
Dar ce e o casă în comparație cu casa care e corpul nostru?
Poate trebuie să te duci în Mexic cu o prietenă.
Și luăm peyote. Bem tequila.
Și ne frecăm, și ne frecăm.
Și ne luăm taco după taco, după taco.
Muy caliente.
Bine. Mersi pentru oferta amabilă, dacă e o metaforă confuză,
dar nu îmi părăsesc casa.
Chiar l-ai părăsi așa pe Barry?
Să-l părăsesc pe Barry? Nu, nu, nu.
Vreau doar o noapte ciudată.
Ca să uit că am 40 și ceva și mi se topește fața.
Și organele îmi clocesc probabil ceva în stadiul patru chiar acum.
Dar știu cine vreau să mă ducă la chimioterapie
și ăsta e soțul meu mare și prost, Barry.
În fine, sună-mă când îți vine mintea la cap.
Hal, sunt Ivy.
Da, Ivy.
Îmi deschizi calendarul, te rog?
O, la dracu'!
Toate comenzile de pește sunt anulate în lanțul din toată țara?
Jurnalul meu e gol.
- Pentru azi? - În fiecare zi.
De ce am comandat două tone de Cheez Whiz și patru de bezele?
- Nenorocitul! - E palpitant. Orice-ar fi.
Genială nebună!
O, ce bine! Te-ai trezit!
Uite, am învățat IA.
Ești tu.
Hai să vă spun un secret amuzant!
Am sabotat clădirea intenționat.
Da. Am proiectat-o să se destrame ca Lego.
Lumea trebuie să învețe: nimic nu e solid.
În afară de roca asta.
Aia e... o pipă de cocaină?
Se numește deepfake. Nu e distractiv?
- E și sfârșitul civilizației occidentale. - Ivy, ce faci cu...? Ăla e...?
Telefonul tău? Da, te temi pe bune. O să trimit ăsta tuturor clienților tăi.
Cu „Fumați adevărul, scârbelor!” Dacă nu-mi cedezi casa acum.
Nostim! Tu...
Prea încet!
- O, la dracu'! - Arăți drăguț când ești învins.
Bună, ce faci? Mănâncă mai mult!
Bună! Mulțumesc mult. Mă bucur să te văd.
Bună, Ivy!
În fiecare iarnă, mi se face negul ăsta între degete.
E absolut minunat când e răzuit în ragutul tău.
Adaugă o ciupercă simplă. Ciupercă-ciupercuță!
Semnerază naibii actele, Ivy, sau nu se va termina niciodată!
Dumnezeule, nu!
Și în mole. Ei bine, e maro.
- Mole, servire! - Nu! Nu, nu. Mole, nu.
- Ce faci? - Cine a mâncat ciuperci?
Toată lumea.
Nu, nu! Nici vorbă! N-o mânca!
Nu, nu! Dă-mi alea!
Nu, scuze! Nu mânca aia!
Nu, nu, nu!
Îmbracă-te la loc!
Nu mai fi scârboasă!
N-o mânca, la naiba!
Nu funcționează?
Sanepidul a închis restaurantul, așa că am liber.
Păcat!
Tu?
- Am fost concediat de toți clienții. - Drăguț!
Aia arată grozav.
Risotto cu urzici, ca cel de la localul ăla mic din Italia.
Poftim!
- Uimitor! - Aia?
Black Forest de la Dennings. Da, poți să iei.
Lasă-mă să-ți proiectez o casă uimitoare la multe mii de kilometri de aici
și poți să-mi dai mie casa asta.
Ba putem și să facem sex nostalgic, de rămas-bun.
Apoi recunoaștem că ne-a mers bine, dar am dat de greu,
ceea ce ne-a desfigurat și ne-a omorât dragostea.
Dar acum intrăm într-o fază nouă.
O viață mai fericită.
Ce e în aia? E...?
Zmeură? Da. Le-am adăugat.
Dar gustul cireșelor le maschează bine,
însă tu ai un simț al gustului faimos de bun.
La naiba! Ești alergică, nu?
Nu intra în panică! E totul sub control, draga mea.
Uite epinefrina, soluția la problema ta.
- Ce...? - Și uite un contract nou...
... în care îmi cedezi casa.
Nenorocitule! Nu pot să cred...
Chiar trebuie să ne despărțim. E insuportabil.
E simplu. Semenază ăla, te împung cu asta.
- Ne vedem de viață. - Niciodată.
Chiar cred că e cea mai bună soluție pentru noi.
Dacă mori, moștenesc casa oricum.
Deci oricum e o situație elegantă în care eu câștig.
Ivy. Dumnezeule! Semnează hârtia!
Nu fi nebună! Doar semneaz-o!
Slavă Domnului!
M-ai fi lăsat să mor.
Nu. Știam că o să semnezi.
Și mulțumesc.
- Cui? - Ce?
Cui îi mulțumești?
Zendaya?
Știi că n-aveam să te las să mori, Ivy. Eu...
Dacă vrei steagurile albe, cred că sunt în dressing.
Încep să cred că lucrurile cam scapă de sub control.
- Crezi? - Doar un instinct.
Lasă arma, Ivy!
- Trebuie să pleci, Theo. - Sau ce? O să mă împuști?
Nu, dacă pleci.
Sunt sigur că nu l-am încărcat...
- Sunt sigură că da. - Dumnezeule! Ivy!
- Pleacă, Theo! - Ce ai devenit? Uită-te la tine!
Nu crezi că știu?
Încercând să te iubesc, m-am mulat și m-am deformat,
pentru că ești o persoană imposibilă!
Normal că ai o armă, pentru că ești complet nesăbuită, Ivy!
Asta ne-a omorât. Egoismul tău. Băutele nesfârșite noaptea cu ospătarii.
Milioane de alegeri în afară de noi!
Trebuia să fiu aici să te văd masturbându-te cu faianța franțuzească
în timp ce-ți șlefuiai imaginea,
reconstruindu-ne copiii și casa asta afurisită!
M-ai abandonat. Trebuia să am ceva!
Nu te uitai niciodată la mine, Theo!
În unele seri, așteptam o oră, poate două, gândindu-mă:
„O să se uite la mine? Vrea să știe cine sunt?”
Știam cine ești. Doar că nu-mi mai păsa.
Din greșeală, dar a părut momentul potrivit.
La naiba!
Nu uita că trăgaciul e sensibil. E foarte periculos!
Eu aș pleca în locul tău, Theo.
La dracu'! Doar mă enervezi și mai tare!
Ivy, amândoi am spus lucruri pe care nu le credem.
- Eu le cred! - Și eu!
- Dumnezeule! Nu-ți pasă dacă mor! - Ai o armă, Ivy!
Eu am fructe și ustensile.
Mersi că mi-ai reamintit!
Plita urâtă a Juliei Child!
Nu plita! Nu aia! Nu! Nu aia!
Lasă arma!
Bine! Vrei naibii să...?
Hal, stinge lumina!
Hal, aprinde lumina!
L-am nimerit! Am țintit și l-am nimerit!
Ivy, te porți ridicol.
Doar dă-mi casa! Tu iei afacerea.
- Amândoi luăm ceva ce iubim. - Eu ar trebui să fiu ceva ce iubești.
Ai fost.
- Însemnai totul pentru mine. - Te-ai oprit. Nu trebuie să te oprești.
- Tu te-ai oprit. - Tu primul!
- Ba niciodată! - Mincinosule!
Stai mai încet!
- Hal, încuie ușa! - Hal, desucuie ușa!
- Hal, încuie ușa! - Descuie ușa!
Hal, încuie ușa!
Ai vorbit serios că nu te-ai oprit niciodată?
Sau doar pentru că te urmăream cu o armă?
Nu. Am vorbit serios.
De ce mă părăsești, atunci?
Pentru că mă urai și nu mai suportam.
Nu te uram.
Nu păreai să suferi destul pentru ce ni s-a întâmplat.
Sufeream.
Sufăr.
Doar că...
E doar greu s-o arăt, știi?
E dificil s-o văd.
Hal, descuie ușa!
Adevărul e că mă îndoiesc că aș putea trăi fără tine.
Și eu, fără tine.
Atunci, facem un pact de crimă/sinucidere?
Ne pricepem atât de bine la cuvinte!
Și totuși nu le-am găsit pe cele de care aveam nevoie.
Am fost neglijent cu tine.
Erai rănită și eu, atât de pierdut în propria durere, încât nu te-am înțeles.
Eu am fost crudă.
Am crezut că suntem de neînvins și tu erai sprijinul meu.
Îmi pare atât de rău!
O, Doamne!
Doamne, într-adevăr!
Adică, era să...
Știu.
Fir-ar al naibii!
- Dacă n-ai nimeri ca un copil obosit. - Și tu n-ai trage ca o cârtiță derutată.
Oricum, curajos din partea ta să apari așa.
Am vrut să mai încerc o dată.
E înfricoșător cât de aproape am fost de a ne pierde unul pe altul.
Ce zi!
Norocul nostru!
Am avut întotdeauna.
Ții minte când ne-am întâlnit?
Bună zi!
Până ce moartea ne va despărți.
Hal... pune piesa noastră și aprinde focul!
familia rose
Traducerea și adaptarea Andrea Puticiu