Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
Filmikuvien ottamiseen -
liittyy aina mystiikkaa.
Mutta sen tietää, mitä ei kuvannut.
8.6.1972
SIJAINTI: TRẢNG BÀNG
50 KM LUOTEESEEN SAIGONISTA
ETELÄ-VIETNAMIN A1-POMMIKONEET KÄSKETTIIN TYHJENTÄMÄÄN ALUE VIHOLLISISTA
Kahden kierroksen jälkeen oli selvää,
että Skyraiderit olivat valinneet väärän kohteen ja pommittivat omia asemiaan.
Kaukana näimme Etelä-Vietnamin joukot, jotka ryntäsivät tien yli turvaan.
Näimme, kuinka he viittilöivät siviilejä mukaansa.
Silloin Skyrider palasi kolmannen kerran.
Se pudotti neljä kanisteria napalmia niiden siviilien ja sotilaiden päälle.
Hetken päästä me tilannetta seuranneet toimittajat -
liikuimme varovasti tietä pitkin savuun.
Meitä odottanut näkymä oli karmea.
Savun jälkeen näin yhden naisen.
ÄÄNESSÄ VALOKUVAAJA
Toinen nainen kantoi lasta.
Hän huusi: "Auta minua, lapsenlastani."
Median määrä pysäytti hänet.
Poika kuoli sekunti siitä, kun olin ottanut kuvani.
Ensimmäiseksi näimme -
noin yhdeksänvuotiaan tytön juoksemassa tiellä.
Hänellä ei ollut vaatteita, jotka kai repi irti, kun ne syttyivät tuleen.
Kun katsoin kameraan, näin tytön käsivarret sivulla. Hän juoksi.
Otin kuvan hänestä.
Kun hän ohitti minut, näin hänen ihonsa irtoilevan.
Vartalo oli palanut pahoin. En halunnut enempää kuvia hänestä.
"Hän kuolee minuuteissa."
Sitä kuvaa me viisi tai kuusi katsoimme yhdellä hetkellä.
Ja 24 tuntia myöhemmin miljardi ihmistä oli nähnyt sen kuvan.
- Kuva levisi ympäri maailman. - Se oli niin järkyttävä.
Se iskostui Yhdysvaltojen kansan kollektiiviseen tietoisuuteen.
Nick sai Pulitzer-palkinnon.
Pulitzer-palkinnon ja vuoden 1973 World Press Photo -kuvan.
Hyvä yleisö, Nick Út.
Kuuluisa AP-valokuvaaja.
- Nick Út. - Nick Út.
Yksi vaikutusvaltaisimmista ja tunnistettavimmista kuvista historiassa.
Tapahtumista on 35 vuotta.
On kulunut neljäkymmentä vuotta.
50 vuotta ikonisesta kuvasta.
Paavi Franciscus tapasi napalm-tytön -
ja kuvajournalistin, jonka työ teki molemmista rauhan symboleja.
Miten jonkin niin traagisen saa yhdistettyä mainetta tuoneeseen asiaan?
Onnea matkaan.
Hei, Gary, olen kantanut tätä taakkaa 50 vuoden ajan,
enkä ole kertonut asiasta.
Olin AP:n Saigonin kuvatoimittaja vuonna 1972,
jolloin Nick Út otti kuuluisan kuvan napalm-tytöstä.
Suoraan sanottuna Nick ei ottanut sitä kuuluisaa kuvaa.
Kuvan otti itse asiassa freelance-valokuvaaja.
Tarinaan liittyy paljon muutakin.
On aika puhdistaa omatuntoni.
MIES VALOKUVAN TAKANA
Olin 20 vuotta freelance-valokuvaaja.
KUVAJOURNALISTI
Se on haurasta elämää.
Silloin ei omista muuta kuin kuvansa.
Se tuo leivän pöytään. Se on perintö.
ARLES, RANSKA
Jotkut valokuvat ylittävät kaikki muut.
Ne vangitsevat jotain.
Ne edustavat tarinaa, hetkeä tavalla, jota muut kuvat eivät tavoita.
Sitä on vaikea selittää, mutta sen tietää, kun sen näkee.
Joulukuussa 2022 sain sähköpostin eräältä Carl Robinsonilta.
Olen kantanut tätä taakkaa 50 vuoden ajan.
Suoraan sanottuna Nick ei ottanut sitä kuuluisaa kuvaa.
Se on hitonmoinen syytös.
Olin järkyttynyt.
Hän oli AP:n kuvatoimittaja. Hän oli huoneessa.
Kuin toistuva painajainen.
Hän sanoi: "Olen valmis kertomaan tarinani.
Olen valmis kertomaan sen maailmalle. Haluaisin, että autat minua."
Kim Phúcin kuva -
on ehkä kaikkien aikojen ikonisin ja kuuluisin valokuva sodasta.
Kuva on tavallaan pyhä.
Ajatus siitä, että kuvan saattoi ottaa joku toinen kuin Nick Út oli tyrmäävä.
Ajattelin, että tätä syytöstä täytyy tutkia.
Ehkä väite osoittautuu vääräksi. Ehkä emme saa koskaan tietää.
Mutta tämä kysymys vaatii vastauksia.
Minun piti tavata Carl.
Nämä olivat vakavia syytöksiä.
Vaikka meillä on yhteisiä ystäviä, en tuntenut Carlia.
Uskoisinko häntä? Vai kantoiko hän vain kaunaa?
Hei, Carl.
- Miten voit? - Kiva nähdä.
- Koko menneisyyteni on edessäni. - Ihan totta.
Carl, mennään suoraan Trảng Bàngiin 8.6.1972.
OPAS UUTISOINTIIN VIETNAMISSA
Miten päiväsi alkoi?
Olin yleensä töissä noin kello 7.30 aamulla.
Selasin yöllä tulleet viestit ja aamun raportit, joista piti tehdä juttu.
Emme kuulleet AP:lla, että Trảng Bàngissa oli tapahtunut jotain.
Emme edes tienneet, että lähistöllä tapahtui jotain.
Olitte kaikki Saigonissa. Mitä tapahtui, kun palasit lounaalta?
Palasin tavallista myöhemmin, noin kolmen aikaan.
Horst Faas ja Peter Arnett olivat lounaalla Royale-hotellissa.
Jackson oli jo prosessoinut filmin.
Hän sanoi: "Hei, katso tätä."
Hän näytti kuvaa alastomasta tytöstä, joka juoksi tiellä.
Ensireaktiomme oli, ettei kuvaa voi käyttää.
Emme ikinä näytä lasten alastomuutta.
Minäkin kävin filmin läpi. Kävin läpi, kuka oli kuvannut mitäkin.
Meillä oli kaksoiskirjausjärjestelmä kouluvihkossa.
Meillä oli neljä filmirullaa. Yksi oli Nick Útilta -
ja filmejä kahdelta freelancerilta.
Edestä otettu kuva oli freelancerilta. Tarkistin nimen.
Siellä oli kuva Nick Útilta, jossa juokseva tyttö oli kuvattu sivulta.
Valitsin sen, koska se oli tahdikas.
Silloin Horst Faas palasi lounaalta.
Legendaarinen AP:n valokuvaaja Horst Faas, jota voisi sanoa romuluiseksi.
Hän oli ammattilainen.
Hänen perustamansa labra AP:n toimistossa oli maailmanluokkaa.
Hän oli myös ankara työnjohtaja.
Horstia ei kannattanut suututtaa. Hänellä oli tulinen luonne.
Kuva oli pöydällä.
Hän näki sen ja sanoi, että käytämme sitä kuvaa.
Siitä ei ollut epäilystäkään. Hän päätti. Hän oli pomo.
Aloin kirjoittaa kuvatekstiä.
Olin pääsemässä loppuun. Minulla oli neljä riviä.
Jos valokuvaaja oli henkilökuntaa, kirjoitimme "STF kautta".
Freelance-kuvaajan kohdalle kirjoitettiin "STR kautta".
Vilkaisin vihkoa.
Horst Faas, joka seisoi vieressäni, sanoi: "Laita kuvaajaksi Nick Út.
Yksi henkilökunnasta. Laita kuvaajaksi Nick Út." Niin hän sanoi.
Ne sanat ovat kulkeneet mukanani koko elämäni.
Miksi et sanonut Horstille ei?
Olen kamppaillut sen kanssa koko elämäni.
Olin työni velkaa Horst Faasille.
Olin ollut naimisissa kolme vuotta. Meillä oli kaksi lasta. Se oli työni.
Se oli elantoni. En väittänyt vastaan. Tein sen vain.
Olen harmitellut koko elämäni sitä, etten ollut tarpeeksi rohkea.
Se on yksi asioista, joka on kalvanut minua.
Olet oikeassa. Syy on minun.
Muistan, että hän palasi myöhään illalla. Hän oli hyvin järkyttynyt.
Hän puhui tästä tytöstä…
CARLIN VAIMO
…jolla oli palovammoja.
Muistan, että hän mainitsi,
että Horst halusi hänen laittavan kuvaan Nick Ùtin nimen.
Kuvaa ei ottanut Nick Ùt. Sen otti joku muu.
Hän oli hyvin järkyttynyt.
En muista enempää.
Aina kun menin toimistoon, vietnamilaiset tulivat puhumaan minulle.
Mitä he sanoivat?
"Nick Út ei ottanut kuvaa."
Oliko se avoin salaisuus vietnamilaisten valokuvaajien joukossa?
Kävimme läpi nämä kuvat -
ja voimme tunnistaa suurimman osan ihmisistä,
NBC:n työryhmän, Nick Útin. Mutta näissä kuvissa esiintyy joku.
En ole nähnyt kuvia, joiden ottaja on…
- Tiedätkö, kuka tuo on? - Epäilen, että hän on etsimämme mies.
Hypoteesisi on, että tämä on se freelance-kuvaaja,
joka otti kuvan Kim Phúcista edestä.
Nimenomaan. Tuntematon kuvaaja. Hän ei ollut osa tavallista ryhmäämme.
Nimi ei ollut minulle tuttu, joten se ei jäänyt mieleeni.
50 vuotta myöhemmin, ja täytän 80 vuotta.
Ennen kuin kuolen,
haluan löytää oikean valokuvaajan ja pyytää anteeksi.
Anteeksipyyntö ei riitä,
mutta ainakin oikaisen virheeni.
Anteeksipyyntö on parasta, mitä voin tehdä tässä vaiheessa.
- Ehkä ainoa asia, jonka voit tehdä. - Aivan.
Nick Útin asema kuvan ottajana on lähes yhtä tunnettu kuin itse kuva.
KUVAJOURNALISTI
Juoksi kädet sivulla. Juoksin heti ja…
Nickin veli Huỳnh Thanh Mỹ oli näyttelijä ja valokuvaaja,
joka kuoli AP:n tehtävässä vuonna 1965.
Tarina kylän pojasta, joka astuu ulos lahjakkaan isoveljen varjosta…
AP on nyt perheeni.
…ja voittaa Pulitzer-palkinnon 21-vuotiaana.
Niin legendat syntyvät.
Legenda, jota AP on mainostanut 50 vuotta -
myös kirjassa ja elokuvassa From Hell to Hollywood.
Tulin Los Angelesiin vuonna 1977.
Katsoin Hollywoodia ja sanoin: "Luoja. Vietnam eroaa paljon Hollywoodista."
Hänellä on luontainen kyky löytää hyvä paikka, josta ottaa kuva.
Jos legenda kääntyisi ympäri, historia kirjoitettaisiin uudelleen.
Jos Nick Út ei ottanut kuvaa, kuka sen otti?
AP:n toimisto oli täällä.
TOIMITTAJA TOIMITTAJA
Tämä on mahdotonta.
Emme koskaan löydä tätä tyyppiä.
Hänestä ei ole tietoa.
Emme tiedä, onko hän elossa, Vietnamissa tai toisessa maassa.
Tein täällä töitä myöhemmin, joten en tuntenut heitä.
Hän ei tunne ketään AP:ssä.
Hän tuntee vain valokuvaajakerhon.
SOTA
SOTAJÄÄNNEMUSEO
Olen Lê Vân ja olen toimittaja, joka asuu Hồ Chí Minh Cityssä.
Tämä tarina herätti uteliaisuuteni.
Mutta en ollut varma, onko tarina totta vai ei.
Halusin tietää, että jos se on totta,
miten se on voinut pysyä salassa niin monta vuotta?
Kun herra Carl kertoi haluavansa löytää kuvan todellisen ottajan -
pyytääkseen anteeksi,
hän lähetti muutaman kuvan henkilöstä,
jonka uskoi olevan valokuvaaja.
Sen jälkeen aloin etsiä häntä.
- Huomenta. Miten voit? - Kiva nähdä. Voitko hyvin?
Sukupolveni yritti aina tavoitella Vietnamin valokuvaajien -
myyttistä läsnäoloa.
AP:n valokuvausperintö Vietnamissa rakentuu neljän Pulitzerin varaan.
Malcolm Brownen itsensä polttava munkki,
Horst Faasin valokuvaessee vuodelta 1964,
Eddie Adamsin Vietkong-teloitus -
ja valokuva yhdeksänvuotiaasta tytöstä,
joka pakeni napalm-hyökkäystä Trảng Bàngissa.
Hän juoksi ulos temppelistä keskelle tietä…
KIM PHÚCIN SERKKU 12 VUONNA 1972
…sitten he juoksivat tänne, missä olemme nyt.
He pommittivat ensin tätä aluetta ja jatkoivat muille.
KIM PHÚCIN SERKKU 11 VUONNA 1972
- Tämä oli ensimmäinen hyökkäys. - Napalmiko poltti lapset?
- Kyllä, napalm. - Selvä.
Tässä olemme minä ja Kim Phúcin perhe. Tässä on Kim Phúc. Tâm.
Hekin ovat perhettä.
Oletko tässä sinä? Missä olet? Olet täällä.
- Ja täällä. - Se olen minä.
Siskoni johdatti veljeäni. Kaikki huusivat.
Pysyin rauhallisena ja irrotin pommin palasia,
jotka jäivät kiinni kuin palanut riisi.
Missä olit, kun pommi putosi?
Minä juoksin. Kun juoksin, pommi putosi.
Juoksin 25. yksikön kanssa. Kim Phúc oli isoäitinsä kanssa, joten hän paloi.
Tulitko ulos Kim Phúcin kanssa?
Juoksimme yhdessä. Jokainen ryhmä juoksi sillan viertä -
kaatuili ja huusi.
Juoksitteko toimittajien luo? Ymmärsittekö, keitä toimittajat olivat -
tai mitä he tekivät? Tiesittekö, että he olivat toimittajia?
En tiennyt, kuka otti kuvia.
Tällöin otettiin jotkut viimeisistä kuvista.
Loukkaantuneet lapset vietiin sairaalaan. Muistatko, miten se tapahtui?
Miten lapset pääsivät sairaalaan? Miten Kim Phúc pääsi sairaalaan?
- Hänet nostettiin autoon. - Kuka nosti?
Ihmiset auttoivat häntä ja nostivat autoon.
Keitä he olivat?
Ihmisiä oli paljon.
- Siviilejä vai sotilaita? - Siviilit nostivat autoon.
Silloin luulimme kaikkia, jotka näyttivät siistiltä -
ja valkoiselta amerikkalaisiksi.
Ajattelimme, että he pelastavat hänet. Ja kyllä, hänet pelastettiin.
Bach, tämä mieskö vei Kim Phúcin autolla sairaalaan?
Ei.
Hänellä oli siviilivaatteet.
Muistamme vain sen.
Menneisyys on mennyttä. Anna olla.
Selvä, kiitos.
Hyvä yleisö, Nick Út.
- Hyvää iltaa, hyvät naiset ja herrat. - Hänen ei olisi pitänyt selvitä.
Hän selvisi, koska Nick laski kameransa ja ajoi hänet sairaalaan.
Nostin hänet työsuhdepakuuni.
Se oli täynnä lapsia, jotka itkivät 40 minuuttia.
Menimme Củ Chin sairaalaan.
Mediakorttini näyttäminen toimi. Hänet vietiin heti sisään.
Kuvalla oli suuri vaikutus maani historiaan.
Napalm-tyttö-kuva auttoi sodanvastaista liikettä Vietnamissa.
Sillä oli suuri merkitys Vietnamin kansalle,
joka oli kokenut pitkän sodan tuskan ja menetyksen.
Siksi hän, joka toi tämän hetken ja kuvan maailmaan,
on sankari Vietnamin historiassa.
Näin koko Vietnamin sodan vuodesta 1968 lähtien mustavalkofilminä.
Ulkopuoliset eivät tainneet tajuta,
miten kova kilpailu Saigonin lehdistöjoukoissa oli.
Siellä oli yli tuhat valtuutettua toimittajaa kaikkialta maailmasta.
Jos tuli tieto tärkeästä taistelusta,
piti herätä aikaisin ollakseen ensimmäinen ja päästäkseen helikopteriin.
Siitä iloittiin, jos paikalla ei ollut AP:n tai Reutersin miestä.
Toimittajilla oli majurin kunnia-arvo,
joten jos halusi helikopteriin ja jonossa odotti joku kapteeni,
hänen sai käskeä häipyä.
Se oli todellinen seikkailuleikkipaikka nuorelle toimittajalle.
Täytyy tunnustaa, että seikkailu kiinnosti enemmän -
kuin sodan todellinen vaikutus ihmisiin.
Ajan myötä aloin tajuta sodan kauheuden.
Operaation aikana tapettiin 53 vihollista.
856 epäiltyä pidätettiin.
Lehdistö tuntui toverijoukolta päivisin,
kun jouduimme taistelutilanteisiin, ja kun palasimme illalla,
olimme täysin erillään haavoittuvaisista ihmisistä.
Se oli surrealistista.
Näimme, kuinka luoteja lensi ympäri kaupungin,
ja istuimme katsomassa ja juomassa gin toniceja.
Carl ja minä olimme ystäviä, mutta olimme erilaisia.
Olimme paikallisia.
Meillä oli vietnamilaiset vaimot.
Menimme ulos yöllä,
joimme olutta ja olimme vietnamilaisten kanssa.
Me kumpikin kunnioitimme vietnamilaisen kulttuurin rikkautta -
ja ihmisten haavoittuvuutta.
Associated Press Office oli mahtava koulu. Se oli upea paikka oppia, ja opinkin.
Pääsiäishyökkäyksen aikaan, joka alkoi maalis-huhtikuussa 1972,
iso osa Yhdysvaltain maavoimista oli kutsuttu pois.
Sen vuoksi länsimaiset uutistoimistot vähensivät henkilöstöä.
Siinä vaiheessa olin kuvatoimittaja.
Kun hyökkäys alkoi, meitä ei ollut tarpeeksi.
Olimme niin sanotusti liemessä.
Hävisimme UPI:lle.
Horst Faas palasi Singaporesta. Hän otti valokuvat hoidettavakseen.
Saigonin lehdistöjoukoissa oli avainhenkilöitä.
Horst Faas, joka oli legendaarinen hahmo. Hänen sanansa oli laki AP:n toimistossa.
Hän teki töitä Peter Arnettin ja Pulitzer-voittajien kanssa,
joilla oli merkitystä.
Horst oli roteva mies ja puhui baijerilaisittain korostaen.
Hän joi kernaasti, söi runsaasti ja oli loistava valokuvaaja.
Mikään ei estänyt Horstia ottamasta hyvää kuvaa.
Meillä oli länsimainen ydinryhmä, muutama vietnamilainen kuvaaja -
sekä Faasin freelance-armeija, joka levittäytyi kaikkialle.
He luottivat paljon vietnamilaisiin kuvaajiin,
jotka kulkivat kentällä päiväkausia kassit täynnä filmirullia -
ja palasivat viikon parin päästä.
He olivat Etelä-Vietnamin armeijan kuvaajia,
jotka halusivat tienata sivussa ja antoivat filmirullat meille.
Kuvaaja allekirjoitti kuitin,
joka annettiin sihteerille, joka maksoi palkkion dollareissa.
20 dollaria.
Missä vaiheessa AP:n toimistossa tajusit,
mitä tämä kuva edustaa?
Välitön reaktio tuli seuraavana aamuna,
kun kuva levisi maailmalla ja kuulimme reaktioita.
Silloin tajusimme, että jutusta tulee iso.
Tässä kuvassa näkyvät lapset olivat tänään Etelä-Vietnamin ilmavoimien uhreja.
Yy, kaa, koo, nee, sotas vie muualle!
EI ENÄÄ NAPALM-LAPSIA!
Korjasikohan se jotain?
Saattoiko se johtua kuvasta, jossa pikkutytöllä ei ole vaatteita?
He tekivät hitonmoisen loikan siitä.
Tämä kuva ei saanut aikaan reaktiota Vietnamissa.
Jos, ja se on iso jos…
ENTINEN VIETNAMIN YK:N SUURLÄHETTILÄS
…olisimme kuulleet uutisen napalmin polttamasta tytöstä,
viesti olisi ollut lyhyt -
ja kulkenut nopeasti ohitseni.
Se oli vähemmän tärkeää kuin uutinen vaikkapa -
kymmenestä, jopa tuhannesta päivässä tapetusta ihmisestä.
Carl soitti minulle -
ja kysyi, tulisinko auttamaan etsimään jotakuta sairaalasta.
AP vaati jatkotarinaa.
Minun piti etsiä tämä napalm-tyttö, missä hän olikaan.
Eikä Nick Út sanonut, että lähtee mukaan.
Hän ei kertonut toimistossa, missä tyttö oli.
Tom Fox, toinen valokuvaajamme ja minä lähdimme moottoripyörillämme.
Muistan, kun Carlin kanssa löysimme -
Kim Phúcin seisomasta sänkynsä vierestä.
Hän oli täysin sideharson ja verkon ympäröimä ja tajuissaan.
Olin raivoissani -
ja tragedian -
ja hajun liikuttama.
Hän lemusi palaneelta lihalta,
mikä oli hyvin vaikeaa.
Erittäin vaikeaa.
NAPALMIN POLTTAMA TYTTÖ TOIPUU SAIRAALASSA
Haastattelin hänen isäänsä Tomin avulla ja kuulin koko tarinan.
ÄITI JA ISÄ OLIVAT VIERELLÄ.
Vietnamin kaltaista tarinaa ei ollut. Vietnam vei meiltä jotain.
Missä kuulit freelance-kuvaajan nimen, Carl?
Vuonna 2010 Vietnamin vanhat roskatoimittajat tapasivat.
Vanhat roskatoimittajat paljasti tietoa Carlista, jota emme odottaneet.
Vaimoni Kim-Dung istui Saigonin lehdistöjoukkojen taistelukuvaajan kanssa,
joka oli kuullut nimen.
Tapaaminen oli aika iso. Puheenaiheita riitti.
Nick Út näki kaukaa, kuinka näytimme jotain.
Joku kysyi minulta, tiedänkö uuden käänteen.
"Tiedämme nyt sen miehen nimen."
Voisitko toistaa nimen?
- Nghệ. - Nghệ.
Hyvin harvinainen vietnamilainen nimi.
Freelance-toimittajan löytäminen on vaikeaa, koska jutusta on aikaa.
Asiasta ehkä tietävät ovat joko menehtyneet -
tai muuttaneet ulkomaille. Heidän olinpaikkansa eivät ole selvillä.
Kun julkaisimme Facebookissa, tiedot olivat hyvin epämääräisiä.
HÄNEN NIMENSÄ ON NGHE
MISSÄ HRA NGHE ON
En elätellyt suuria toiveita.
"Gary, kanssasi oli mukava jutella eilen,
mutta asianajajani neuvoi, ettei kannata osallistua elokuvaan.
Anteeksi. Kieltäydyn, vaikka painostat, mutta en voi tehdä tämän enempää."
Mikä pettymys.
Hän on toinen länsimainen toimittaja, joka suostui haastatteluun ja perääntyi.
Kenen uskomme olleen silloin sillä tiellä?
Tässä kuvassa, jota AP sanoo Nick Útin ottamaksi,
näemme NBC:n kuvaryhmän,
brittien ITN:n kuvaryhmän,
New York Timesin toimittajan,
Chicago Tribunen toimittajan -
ja useita, joiden uskomme olevan freelance- tai armeijakuvaajia.
Jos liityit nyt seuraamme,
täällä on David Burnett, maailmankuulu valokuvajournalisti.
David Burnett oli sekä Trảng Bàngissa että AP:n toimistossa sinä iltapäivänä.
Luullaan, että olen oikealla.
- Etkö ole? Selvä. - Tuo en ole minä.
David on toistuvasti sanonut, ettei epäile, että Nick otti kuvan.
Näimme ihmisten juoksevan tiellä savusta meitä kohti.
Nick ja toinen toimittaja lähtivät heti juoksemaan tietä pitkin.
Minulla kesti 30 sekuntia saada kamerani valmiiksi.
Niinä 30 sekuntina Nicky otti kuvansa.
Mutta David sanoo, ettei nähnyt, kuka kuvan otti.
Muistan olleeni AP:n valokuvaosaston toimistossa,
kun teknikko näytti 13x18-kokoista kuvaa. Horst Faas vain katsoi sitä.
Hän sanoi: "Hyvää työtä, Nick Út. Lähetä se."
Samoin kuten Peter Arnett, joka sanoo aina,
että oli AP:n toimistossa ja tietää tapahtumat,
mutta Peter ei todistanut valokuvahuoneen tapahtumia.
Valokuvahuoneen tapahtumia ei todistanut monikaan.
On iso juttu horjuttaa AP:tä Vietnamissa ja Horst Faasia.
Kaikkien heidän perintönsä on kietoutunut siihen muistoon.
Entä vietnamilaiset, jotka eivät ole puhuneet meille?
Meillä on NBC:n miehiä.
Võ Suu ja Tran Van Thân.
- Sanoiko Võ Suu ei? - Hän kieltäytyi.
Soitin ****lle yhtenä päivänä ja kysyin aiheesta.
Hän käski puhua Carlille, joka kertoo totuuden.
- Selvä. - Hän ei mennyt pidemmälle.
Tarinassa ei ole kyse siitä, että Nick varasti valokuvan.
Se tapahtui Nickille.
Häneltä ei kysytty. Carlin mukaan.
Se annettiin hänelle. Se oli siis itsemurhalippu.
Joku heitti hänelle kuuman kiven. Hänkin on monella tapaa uhri.
Meidän täytyy kohdella häntä asianmukaisella kunnioituksella.
HEI, NICK
KYSYN, SUOSTUISITKO HAASTATTELUUN
- Terri? - Niin.
Skyraiderit pudottivat napalmia tänne.
Tässä näkyy toimittajarivi, räjähdykset.
Näemme Nick Útin tässä mukanaan kameralaukut ja poncho.
Ja kypärä.
Se on selvää.
Ja hän on aina sanonut, että isoäiti tuli ensin.
Tämä mies kantaa toista vauvaa.
Sitten tulee tämä kuva. Tämä on seuraava kuva.
Tässä on Nick Útin kuva.
Mutta mielenkiintoista on,
että se on otettu Saigonin puolelta kasvot savua kohti.
Sitten valokuvaajarivi kääntyi ympäri. Lapset juoksivat ohi.
Kenet näemme täällä?
Näemme Nick Útin, mutta hän ei ole mediaryhmän mukana,
joka otti kuvan Kim Phúcista tiellä ja on nyt tulossa kohti tätä…
- Kohti Saigonia, pois temppeliltä. - Niin.
Jos annamme järjestyksen…
Niin.
…rikostutkinnan asiantuntijoille…
Heidän pitäisi pystyä auttamaan selvittämään, kuka oli se henkilö,
joka oli oikealla paikalla ottaakseen kuvan.
- Todennäköisesti. - Aivan.
Pariisissa on johtava rikostekninen ryhmä, Index Investigation, joka vilkaisee tätä.
ETSIN RIKOSTEKNISTÄ FIRMAA
Vaikka tulos olisi epäselvä, yrittäminen tarkoittaa, että on rehellinen.
Yhdeksän kuukautta tai vuotta myöhemmin, kun kuva voitti Pulitzerin,
World Press Photo -palkinnon, Overseas Press Club -palkinnon,
eikö se olisi ollut oikea hetki kertoa totuus?
Oli jo liian myöhäistä. Lakaisimme asian maton alle.
- Emme puhuneet siitä. - Miksi?
Horst Faasin kanssa ei väitelty.
- Asemani ei sallinnut metelin nostamista. - Miksi odottaa, kunnes Horst kuolee?
Ei ole reilua sanoa, että odotin hänen kuolemaansa.
Olen puhunut siitä yksityisesti vuosien varrella ihmisten kanssa.
Horst Faas oli esimieheni. Kirjoitin kuvatekstiä.
"STF kautta nimi…"
Vanhoissa roskatoimittajissa.
Otin yhteyttä Arnettiin ja sanoin: "En tiedä, tiedätkö, mutta näin kävi."
Vuodatin hänelle sydäntäni.
Tässä on viesti Peter Arnettilta,
legendaariselta Pulizer-palkitulta AP:n kirjeenvaihtajalta Vietnamin sodasta,
joka oli Horstin läheinen kaveri.
Arnett sanoo: "Carl, olen järkyttynyt tarinastasi.
Tiedät varmasti, että AP resursseineen ja Horst monine ystävineen -
sekä Nick Út vietnamilaiskumppaneineen -
tekevät kaikkensa kumotakseen väitteesi -
ja haastaakseen kaiken, mitä sanot."
Aika rankkaa. Aika merkittävää Arnettilta.
- Mikä päivämäärä siinä on? - Viides elokuuta 2009.
Jälleen vuonna 2015 -
kuulit julkisesti Arnettista.
"AP:n johto on tietoinen Robinsonin ilmeisen valheellisista väitteistä,
joita hän on esittänyt,
ja puolustaa Nickin mainetta todistajanlausuntojen -
ja AP:n sen ajan valokuvien perusteella, jos hän puhuu julkisesti."
Peter Arnett väittää, että AP:n ylin johto on tietoinen syytöksistäsi.
- Ovatko he ottaneet yhteyttä? - Eivät.
He eivät ole lähestyneet.
Harkitsitko ikinä ottavasi yhteyttä Nickiin -
puhuaksesi asiasta suoraan hänelle?
Kun Nick jäi virallisesti eläkkeelle AP:sta,
lähetin hänelle sähköpostin -
ja sanoin: "Tiedät, että tiedän totuuden.
Mikset poistuisi lavalta ja nauttisi eläkkeestäsi?"
Mutta hän jatkoi.
Hänen olisi pitänyt olla paljon nöyrempi, kuten Vietnamissa on tapana.
Kumpi on parempi?
Mikä on oikein?
ÄÄNESSÄ
Myytti, johon liittyy epäoikeudenmukaisuutta,
vai se, että selvittää totuuden myytin taustalla?
Tarinassa on kokonainen puoli,
jota ei tallennettu.
Eli se henkilö, joka otti kuvan -
poistettiin todellisuudesta siitä päivästä lähtien, kun hän otti sen kuvan.
Millaista se on?
Millaista se on hänen vaimolleen ja lapsilleen?
Se tarina ansaitsee oikeutta.
Eräs ystäväni julkaisi sen Facebookissa.
NGHỆN YSTÄVÄ JA TYÖTOVERI
Tunnistin nimen heti,
koska Nghệ on läheinen ystäväni ja työkaverini.
Luin tarinan ja näin kuvan.
Soitin heti Nghệille ja sanoin…
NGHỆN YSTÄVÄ JA TYÖTOVERI
…"Nghệ, tarinastasi tulee totta!"
Hän sanoi: "Niinkö? Etsitäänkö minua?"
Hän innostui kovasti.
"Jestas!
Ihmiset saavat tietää totuuden hyvin pian."
Saatoimme vain odottaa.
Mutta kolme, neljä päivää sen jälkeen,
kun olimme julkaisseet Facebookissa, istuin kahvilassa -
ja minulle soitettiin.
Muistan aina sen hetken.
Piti pyytää toistamaan kahdesti.
Hän sanoi: "Hra Nghệ soitti minulle."
"Tämä on Nghệ. Minä olen se, jota etsit."
Sitten otin lasit päästä, laskin pääni ja nyyhkytin.
Hän olisi Vietnamissa enää vain kuukauden.
Siksi tuntui, että minun piti lähteä heti tapaamaan häntä.
FIONA, LÖYSIN HERRA NGHỆN MENEN TAPAAMAAN HÄNTÄ
ET OLE TOSISSASI! KERRO LISÄÄ! ONKO HÄN ELOSSA?
KYLLÄ
HÄNKÖ OTTI KUVAN???
KYLLÄ
ERITTÄIN JÄNNITTÄVÄÄ!
KYSELE VAIN VAROVASTI. ÄLÄ ANNA TIETOA.
ON VAHVISTETTAVA, ETTÄ SE ON HÄN.
Hän oli odottanut meitä aamusta asti, kun kuuli, että saatamme tulla käymään.
Hän ei ollut syönyt mitään, vain istui ja odotti.
Kun näin hänet ilmielävänä -
seisomassa edessäni iäkkäänä miehenä,
on vaikea kuvailla,
mitä silloin tunsin.
Mikä kuva oli sinun?
Kuva, jossa alastoman tytön vaatteet olivat palaneet.
- Sekö, joka voitti Pulitzerin? - Juuri se.
Nick Út suoritti kanssani sitä tehtävää. Mutta hän ei ottanut sitä kuvaa.
Hän otti kuvia kaukaa. Se kuva oli minun.
AP:n mies otti kuvan vastaan ja antoi minulle printin -
ja loput filmistä.
Annoin loput toimittajalle Saigonissa.
Kenelle myit filmin?
Pomolle. Palasin seuraavana päivänä, ja hän antoi näin ison printin -
ja 20 dollaria. Sanoin ottaneeni kuvan.
Tarjosin muille juomaa 20 dollarilla.
Siinä kaikki.
Kun uutistoimisto yleensä osti kuvia sinulta,
manittiinko nimesi, kun kuva julkaistiin?
Harvoin. Vain erikoistilanteissa.
Kun palasin kuvaamasta, annoin heille kaikki filmit.
He tekivät, mitä halusivat, enkä kyseenalaistanut heitä.
Nghện tapaamisen jälkeen tunsin uskomatonta iloa.
Eräänä aamuna heräsin ja näin uutisen WhatsAppissa.
Meillä on iPhone-video Nghệsta,
ja hän on kuin onkin se, joka otti kuvan.
Uskomattomia uutisia.
Jaoimme Nghện etsintämme hänen tyttärensä kanssa.
HEI JANNIE ESITTELEN ITSENI…
SÄHKÖPOSTI JANNIELTA: EN TIEDÄ, MISTÄ ALOITTAISIN…
LUIN SÄHKÖPOSTISI MONTA KERTAA.
EN VOI USKOA, ETTÄ ISÄLLE TAPAHTUU NÄIN. TOTUUS KERROTAAN VIHDOIN!
JANNIE NGUYỄN NGHỆN TYTÄR
Soitin hänelle. "Mitä kuuluu, isä?"
Hän sanoi: "Arvaa mitä?
Et usko, että joku etsi minua. Hän tiesi kuvastani.
Lounastin hänen kanssaan. Hän kertoi minulle.
Hän haluaa tehdä jutun, koska hän tietää minusta ja kaikesta.
Voitko uskoa?"
Se, mitä tapahtui myöhemmin oli hyvin outoa ja uskomatonta.
Laitoin tekstiviestin herra Nghệlle kysyäkseni vointia ja pitääkseni yhteyttä,
mutta en saanut vastausta koko yönä tai seuraavana aamuna.
Seuraavana päivänä yritin tavoittaa häntä uudelleen.
Soitin koko yön ja koko aamun, mutta en saanut vastausta.
Soitin uudestaan, mutta hän ei vastannut. Jatkoin soittamista.
Seuraavana iltapäivänä soitin uudestaan.
Herra Nghện ystävä vastasi puhelimeen -
ja kertoi hänen saaneen aivohalvauksen.
Hän saattaisi vaipua koomaan. Tila oli todella vakava.
Liikutuin,
kun ajattelin häntä sairaalassa,
kun elämä ja kuolema ovat niin epävarmoja.
Muistin jotain, mitä hän sanoi minulle.
"Jos minulla ei ole todisteita, sitten olen nolla,
kun taas toinen on sankari."
Isäni -
syntyi isoisäni rakastajalle.
He eivät halunneet häntä,
joten hänet annettiin perheelle, joka teki töitä isovanhemmilleni.
He rakastivat häntä kovasti.
Isä lähti kylästä Saigoniin.
Hän ilmoittautui valokuvauskouluun.
Siellä hän tapasi äitini.
Hän oli kampaaja naapurissa.
He menivät naimisiin ja saivat meidät kolme.
Isä liittyi armeijaan, mutta otti vain kuvia.
Armeija lähetti hänet Yhdysvaltoihin opiskelemaan.
Sieltä hän sai todistuksen.
TODISTUS VALOKUVALABORATORIOKURSSIN SUORITTAMISESTA
Ylenin luutnantiksi,
koska minulla oli todistus psykologisten operaatioiden toimistosta.
Työskentelin elokuvaosastolla ja keräsin uutisia.
Milloin muutit Yhdysvaltoihin vuonna 1975?
Kuukausi ennen pohjoisen saapumista.
Koska olin töissä Yhdysvaltain suurlähetystössä,
tärkeistä tehtävistä vastuussa olevat asetettiin etusijalle.
Muistan hyvin -
isäni, joka käski valmistautua, koska lähtisimme.
He ilmoittivat, ettemme lomaile. Lähdemme maastamme.
Niin päädyimme tänne.
KALIFORNIA 6 KUUKAUTTA NGHỆN AIVOHALVAUKSEN JÄLKEEN
- Hei. - Hei, Gary.
- Miten voit? - Miten voit?
- Mukava tavata. - Mahtavaa nähdä sinut.
- Näytät hyvältä. Miten voit? - Olen kunnossa. Miten voit?
- Hyvin. Hienoa, että olet hyvässä kunnossa. - Mukava nähdä.
- Mahtavaa. - Joo.
- Mennäänkö sisään? - Peremmälle.
Sinun jälkeesi.
- Näytät todella hyvältä. - Kiitos paljon. Tule, Gary.
Pohdin, voisimmeko viedä sinut takaisin sotaan.
On kahdeksas kesäkuuta 1972.
Voisitko kertoa, mitä teit sinä päivänä ja miksi?
Eräs kanava, en tiedä mikä, kutsui minut kuvaamaan.
Siksi, että Vietkong oli jo saapunut Trảng Bàngiin.
He olivat temppelissä Trảng Bàngissa.
Heillä ei ollut kuljettajaa. Sanoin voivani ajaa autoa.
Sitten vuokrasin auton ja ajoin sinne.
Kun pääsin sinne,
näin ilmassa lentokoneita,
mikä tiesi ongelmia.
Kutsuin pari miestä luokseni ja sanoin: "Teille on tekemistä."
Ajattelin, että siellä piileskelee siviilejä.
Sitten koneet pudottivat kaksi pommia.
Koska se oli päätie, heidän piti juosta poispäin.
Muualle ei voinut paeta. Valmistelin kaiken etukäteen.
Näin kuvan sillä hetkellä ja otin sen.
Onnistuin vangitsemaan sen hetken ja tiesin saaneeni ikimuistoisen kuvan.
Minulla on…
Nghệ, onko tämä sellainen kamera, jota käytit sinä päivänä?
Kyllä, tämä on se kamera. Se oli Pentax.
50mm objektiivi. Normaali.
Milloin näit taas sen kuvan?
Puolen vuoden päästä kuvan myymisestä.
Joku AP:stä kertoi,
että kuvani lähti Yhdysvaltoihin ja voitti palkintoja.
Hän kysyi, haluanko tehdä valituksen.
Muistelin hetkeä ja ajattelin, ettei minulla ole siitä todisteita.
Ajattelin käydä kotona tarkistamassa.
Näin, että vaimoni oli repinyt sen miehen antaman kuvan -
ja heittänyt sen pois.
Nghệ, uskoitko silloin, että tapahtui virhe, kun kuvan nimet vaihdettiin?
Uskoitko, että se oli tahallista?
Ei, tahallista. Tiesin sen heti.
Se on ammattini. Tiesin sen.
Sinä päivänä Út oli ainoa AP:n henkilökunnan edustaja.
AP:n työntekijä laittoi kuvan Útin nimiin.
Oletko nähnyt häntä sen jälkeen tai puhunut asiasta hänelle?
Olen tavannut, mutta en tervehtinyt, eikä hänkään minua.
Olin vihainen.
Tein kovasti töitä sen eteen, mutta sen tyypin piti saada kaikki.
Hän sai tunnustusta. Hän sai palkintoja.
Häntä juhlittiin Vietnamissa.
Muistan, kun isä tuli kotiin sinä päivänä.
Hän istui alas ja veti taskustaan filmirullan.
Hän heitti sen tänne ja sanoi myyneensä sen.
Hän laittoi sen kuvan jääkaapin oveen.
Kun isä lähti,
minä ja pikkuveljeni hiivimme kääntämään sen toisinpäin.
Nuorempi veljistäni teki niin ensin ja laittoi sen takaisin.
Hän sanoi hiljaa: "Älä sano mitään."
Mietin, että minun pitää nähdä se.
Tein saman ja laitoin sen heti takaisin.
Katsoimme toisiamme.
Olimme shokissa. Tyttö oli suunnilleen ikäiseni.
Miksi hän oli alasti? Miksi hän huusi?
Kun äiti siivosi, hän mutisi itsekseen:
"Miksi isänne toi tällaisen kuvan kotiimme?"
Äiti repi sen ja heitti heti roskikseen.
Äiti oli perinteinen vietnamilaisnainen.
Sen jälkeen isä oli paniikissa.
Hän sanoi, että jos et olisi heittänyt sitä pois,
hänellä olisi ollut todiste.
Hän sanoi samaa, aina samaa,
kunnes he erosivat.
- Haluaisitko syötävää, Gary? - Toki. Mahtavaa. Kiitos.
Milloin synnyit, Anthony?
- Vuonna 1961. - 1961. Selvä.
NGHỆN POIKA
Eli koko lapsuutesi oli sotaa.
- Niin. - Joo.
Vietitkö paljon aikaa Nghện kanssa sodan aikana? Hän oli töissä.
Hän palasi aina, jotta pesisin autonsa.
- Minä pesin aina auton. - Pesit isäsi auton.
Olemme puhuneet kuvasta, jonka isänne otti.
Miltä sinusta tuntuu nähdä se kuva?
Aina, kun näen kuvan, ajattelen, että isä otti sen. Siinä se.
Hänelle se on toisenlaista.
Hänellä on aina jotain täällä.
"Miksei kukaan huomannut minua silloin? Se olin minä. Otin kuvan."
- Hän kantaa sitä. - Anteeksi.
Oletko kunnossa?
En.
- Olen pahoillani. - Menetetty peli.
Hän yrittää työntää asian pois mielestään,
jotta… Koska siihen ei ole…
JANNIEN MIES
…apukeinoja tai ratkaisua.
En voi mitenkään ymmärtää,
miksi he antoivat Nghệlle valokuvan, jonka hän otti.
- Todisteen valokuvastaan. - Niin.
On outoa antaa todiste jostain, minkä vie toiselta.
Niin.
Minulle kyse on epäoikeudenmukaisuudesta -
ylipäätään. He eivät olisi tehneet niin -
länsimaiselle, ranskalaiselle tai englantilaiselle.
Isäänne on käytetty hyväksi -
samalla tavalla kuin muita kuvaajia ja freelance-toimittajia -
Afrikasta, Aasiasta, Lähi-idästä ja Latinalaisesta Amerikasta -
on käytetty hyväksi.
Siitä asiasta pitää puhua.
Niin. Ajattelen asia jatkuvasti. Moni tietää, että hän otti kuvan.
Tiedän, että setäni, tätini,
hänen ystävänsä CBS:llä ja NBC:llä, kaikki tietävät.
Miksei kukaan uskalla sanoa mitään?
Mikä olisi hyvä päätös teistä nyt?
Haluan AP:n kertovan tositarinan, isäni tarinan.
…vaan Paljon onnea, isoisä
Paljon onnea vaan
Isä ja minä olemme puhuneet siitä -
monta kertaa.
Jos vain sen tehnyt -
tunnustaisi,
sitten kaikki tietäisivät.
Muuten -
sitä ei tapahdu.
Se on mahdotonta.
Isä vanhenee.
On kuin maan päällä oleva enkeli koputtaisi isän oveen -
ja sanoisi, että nyt kerron totuuden puolestasi.
Kun puhuimme Nghệlle,
saimme tietää, ettei kukaan ole ottanut häneen yhteyttä.
Hän ei ole puhunut kenellekään.
Kukaan ulkopuolinen ei ole vaikuttanut hänen tarinaansa.
Hän on elänyt hiljaista ja nöyrää elämää eristyksissä Kaliforniassa perheineen.
Tämä mies vietti koko elämänsä valokuva- ja elokuva-alalla.
Koulutukseltaan hän on elokuvaaja.
ELOKUVAAJA
Sinä päivänä -
Nghệ oli oppinein, korkeasti koulutettu sotavalokuvaaja,
joka seisoi sillä tiellä.
JANNIE: SETÄNI SUOSTUI HAASTATTELUUN.
THÂN-SETÄNI OLI MUUTEN SINÄ PÄIVÄNÄ ÄÄNIMIES. HÄN OLI PAIKALLA!!
- Hei, Gary. Miten voit? - Kiva nähdä.
Haluaisin, että tapaat setäni.
- Hauska tavata, Thân. - Kiitos.
Kiitos paljon. Mukava tavata.
Olin NBC Newsin äänimies.
- Aivan. - Monta vuotta.
- Niin. Milloin jäit eläkkeelle? - Jäin eläkkeelle 63-vuotiaana.
- Niin. - Mutta nyt olen 92.
- Aika uskomatonta. - Niin. Kiitos.
Kun kuvasit tätä kohtausta täällä,
tämä on se kuuluisa valokuva, kuka oli kanssasi tiellä?
- Niin, keskellä tietä. - Niin.
- Sitten tyttö tuli meitä kohti. - Niin.
Olin keskellä pitelemässä mikrofonia.
Nguyễn Thành Nghệ oli vasemmalla puolellani valokuvaamassa tyttöä.
Oliko Nick Út siellä?
- Ei. - Ei, okei.
Kun lähdit Trảng Bàngista, ajoit takaisin Saigoniin.
- Saigoniin. - Mitä teit seuraavaksi?
Kuvaamisen jälkeen kerroin Nguyễn Thân Nghệlle,
että AP:n toimisto oli omani vieressä.
Elokuvan ostaja oli herra Horst Faas.
En tiedä, miten hänen nimensä kirjoitetaan,
mutta häntä kutsuttiin Horst Faasiksi.
Kehitettyään filmin hän leikkasi irti palaneen tytön,
laittoi sen syrjään ja sanoi ostavansa filmin.
Hän antoi minulle suurennetun kuvan palaneesta tytöstä. 20 x 25 cm.
Kun sait tietää, että kuva laitettiin Nick Útin nimiin,
sanoitko mitään kenellekään silloin?
En sanonut mitään, koska…
kukaan…
ei välittänyt.
- Olin työntekijä. - Niin.
Tarvitsin rahaa -
elättääkseni perheeni.
En halunnut ongelmia.
Ymmärsin, että AP:n toimistopäällikkö,
toimistopäällikköni ja vanhempi päällikkö olivat läheisiä ystäviä.
En voinut avata suutani.
Miten perheeni elää, jos saan potkut?
Piti pitää suuni kiinni…
- Ymmärrän. - …yli 50 vuotta.
Omatuntoni ei ole rauhallinen.
Aina kun ajattelen sitä, en voi syödä tai nukkua hyvin.
Elän uudelleen sen hetken 50 vuoden takaa.
Sinä päivänä tukahdutin totuuden sisälleni -
ja petin itseni. Se teki oloni levottomaksi.
SOTAJÄÄNNEMUSEO
Sielunmessu, näyttely, joka kunnioitti kuvaajia Vietnamissa ja ulkomailla,
jotka kuolivat sodassa, järjestettiin muistaaksemme.
Horst oli projektin liikkeellepaneva voima.
Tunsin Horstin. Hän oli monimutkainen, paradoksi.
Kova, kilpailuhenkinen. Silti kykenevä suureen myötätuntoon.
Útin veli Huỳnh Thanh Mỹ oli yksi heistä, joka kuoli AP:lle työskennellessään.
Horst oli vastuussa Nickin palkkaamisesta, jotta perheellä olisi tuloja.
Tiedätkö, miksi Horst päätti -
laittaa kuvatekstiin Nick Útin nimen?
Mỹn kuolema mursi Horstin.
Se taisi olla Horstin tapa osoittaa kunnioitusta hänelle.
Ymmärrän, miten Horst olisi potenut huonoa omatuntoa siitä,
mitä tapahtui. Horst lähetti hänet tehtävään.
Oliko normaalia, että freelancereille annettiin paperiversio kuvista,
jotka AP osti heiltä?
Se oli yleistä, jos kuvia jäi yli. Tässä tapauksessa kuvia oli useita.
Minua vaivaa se,
että jos AP otti kuvan -
freelancerilta ja laittoi sen toisen nimiin,
miksi AP olisi antanut hänelle printin eli todisteen siitä kuvasta?
Horst teki niin.
Se oli hyvin epätavallista varsinkin, kun kuvatekstin nimi vaihdettiin.
Vai oliko hän niin varma, ettei Nghệ sanoisi mitään?
Aivan. Faas oli valtavan itsevarma.
Saimme vihdoin vastauksen Võ Suulta.
Hän ja veljensä Huynh olivat kuvaajia yhdysvaltalaiskanaville.
He kuvasivat ikonista sotakuvamateriaalia.
Võ Suu ei ollut Trảng Bàngissa, mutta hän ymmärsi freelance-maailmaa.
KUVAAJA
Freelance-sotilastoimittajat,
jotka ottivat kuvia kentällä,
toimittivat kuvat AP:lle.
Varsinkin armeijassa olleet olivat köyhiä.
He antoivat kuvat tienatakseen hieman.
Maineella ei ollut merkitystä.
Eivätkö he vaatineet kuvaa AP:ltä,
koska ajattelivat maksun saatuaan myyneensä omistuksen AP:lle?
Se on AP:n käytäntö.
Voi siis olla monia muiden ottamia kuvia.
Niin tapahtui.
Mitä tulee Nick Útin valokuvaan,
todellisen kuvaajan määrittäminen on vaikeaa.
Nick Út tietää, ottiko hän sen vai ei.
Saimme sisäisen asiakirjan AP:lta.
Horst selittää, miten vaikeaa oli -
saada New Yorkin toimisto laittamaan kuviin vietnamilaisia nimiä.
Hän sanoo: "Amerikkalaiset pilkkasivat vietnamilaisia nimiä.
Jos heitä ei sanottu vinosilmiksi, heitä ei otettu todesta hassujen nimien takia.
Siksi toimisto oli vastahakoinen antamaan kunniaa vietnamilaisille."
VIESTI NICK ÚTILLE HEI NICK, OLEN SAIGONISSA
NÄEN SOMESTA, ETTÄ SINÄKIN OLET TÄÄLLÄ.
KIRJOITIN SINULLE MUUTAMA KUUKAUSI SITTEN. VOISIMMEKO TAVATA?
KÄVISIKÖ KELLO 13 HOTELLI -- SISÄPIHAN KAHVILASSA?
OLEN SIELLÄ KELLO 14 ASTI. YSTÄVÄLLISIN TERVEISIN, GARY.
Hei, kiitos, kun vastasit.
Raportoimme syytöksistä, joiden mukaan Nick Út ei ole -
kuuluisan Pulizer-palkitun valokuvan ottaja.
Tekisin mieluusti yhteistyötä AP:n kanssa. Haluaisin teidät mukaan tutkintaan,
jos pääsemme arkistoon, ja jakaisin tiedot kanssanne.
Niin.
Haluan kertoa AP:lle, jos sopii,
että toiset entiset AP:n työntekijät, ei ilmiantaja,
ovat käyttäneet AP:n nimeä tukahduttaakseen tiedon -
ja he ovat sanoneet, että AP:n johto on tietoinen syytöksistä -
ja häpäisisi ilmiantajan.
Niin.
Kiitos ja hyvää päivänjatkoa.
Hän yritti selvittää, mitä tiedämme, ja oli aika avoin.
Hän sanoi, että raportoi asiasta ja ottaa yhteyttä.
Hän ei ollut puolusteleva. Hän oli hyvin avoin.
Jäämme odottelemaan.
Sen jälkeen kun Carl ensi kertaa kertoi jutusta,
hän kirjoitti kirjan, jossa ei maininnut tätä asiaa ollenkaan.
Niin. Vastaukseni oli selkeä.
"Carl, sinun on kerrottava tarina. Sinun on kerrottava totuus."
Oliko hän rehellinen sinulle? Sanoiko hän, ettei jaksa?
- No… - Mitä hän sanoi?
Hän sanoi, ettei häntä uskota.
Horst Faas on kuollut. "Se on liian helppoa."
Muut sanovat: "Miksi odotit? Olet opportunisti."
Hän listasi kaikki syyt, enkä tiedä, oliko yksikään riittävä.
Ne eivät riittäneet minulle. Painostin häntä tekemään sen.
Hän lähetti luonnoksia tositarinasta ja sanoi: "Haluan, että näet tämän."
Sanoin: "Tämä tarina sinun pitää kertoa."
Kun sain valmiin kirjan, juttua ei ollut siellä.
Sanoin: "Et ole taaskaan rehellinen. Et kerro totuutta."
Hän lähetti tämän sähköpostin 20. tammikuuta 2018.
"Hei, Tom, hittolainen.
Olisi ollut parempi,
jos olisit samaa mieltä siitä, miten korjasin sitä Nick Út -juttua.
Se koko hiton tarina ahdistaa minua.
Vihaan sitä. Montako kertaa -
vien tämän hyvin julkiseen finaaliin -
The New York Timesin tähdenlentona,
joka suututtaa melkein kaikki entiset kollegani,
joista suurinta osaa inhosin ja joiden joukkoon en koskaan sopinut,
koska olin vain paikallinen jätkä, pelkkä pirun kuvatoimittaja?
Kerjäänkö vain kunnon selkäsaunaa?"
Tämä piinattu Carl -
kantaa sisällään demonia, jota yrittää vapauttaa, mutta ei pysty.
Hän on vihainen, kun en anna periksi.
Minä yritin, mutta hän on ystävä.
Carl ei voita mitään tämän tarinan kertomisella.
Hän voi vain hävitä.
Minusta se -
tekee hänestä aidon -
lähteen.
En voi kuvitella, että joku keksisi tarinan,
joka vainoaisi häntä loppuelämän ajan.
Hän yrittää karkottaa tämän painimalla totuuden kanssa.
Se on vahva, pakottava pimeys.
Kuulimme kamalan uutisen. Nghệ sai aivohalvauksen.
Emme tienneet, mitä tehdä.
Halusin vain tavata hänet ja sanoa olevani pahoillani.
Se minun piti tehdä.
Hei, Nghệ.
- Hei. - Miten voit?
Tuntuu pahalta, että varastimme nimesi.
Haluan siis pyytää anteeksi.
Olet todisteeni,
ja minä olen todisteesi.
Yksi lyhyt hetki vangitsi meidät kaikki tällaisiksi uhreiksi.
Kiitos, että seisoit vierelläni koko tämän ajan.
Tämä on surullinen tarina.
Pienillä teoilla on valtavia seurauksia.
AP:N VALOKUVAAJA FREELANCE-KUVAAJA
Voimmeko käydä läpi, mikä Nickin tarina on?
Hän kertoo näin.
Sinä aamuna hän matkusti AP:n pakulla kuljettajan kanssa.
Minä ja mies nimeltä David Burnett Time Magazinesta.
Minä ja vietnamilaismies nimeltä Hoàng Vǎn Doanh,
AP:n ja UPI:n freelance-toimittaja,
ja sitten mies nimeltä Nghệ, joka oli NBC:n kuljettaja.
Hän ei ollut mediaa.
Hän kuljetti toimittajia ja minut ja ystäväni Lê Phúc Ðinhin,
kameramiehen, joka kuvasi pommituspaikan.
Kukaan ei kiistä, että hän oli siellä.
Kukaan ei kiistä sitä, että hän otti kuvia sinä päivänä.
Kim Phúc on aina sanonut olleensa shokissa, eikä muista tapausta.
Valokuvaaja, joka otti kuvani…
Valitettavasti en muista hänen kasvojaan.
Ensimmäisenä ulos juoksi vanha nainen,
joka oli ainakin 70-vuotias. Hän juoksi ulos ensin.
Sitten lapset juoksivat ulos.
Kukaan ei kiistä sitä, että hän kuvasi isoäidin ja vauvan.
Isoäidin ja vauvan kuoleman.
Sanooko hän yksiselitteisesti,
että hän otti kuuluisan kuvan otettuaan kuvan isoäidistä?
- Kyllä. - Se on hänen järjestyksensä.
- Selvä.
Olin juuri ottanut kuvan. Katsoin etsimen läpi -
ja näin yhtäkkiä tytön -
kädet ojennettuina ja pohdin, miksei hänellä ole vaatteita.
Minun piti juosta lähelle ja ottaa kuva.
Nickin kertomuksen mukaan -
hän otti kuvan Leicallaan.
Hän käytti 35mm objektiivia. Se hänellä oli.
Sitten hän kaatoi vettä tytön päälle.
- Kaikki lähtivät. - Niin.
Hän vei Kimin, tytön, ja tämän veljen Củ Chin sairaalaan,
joka on lähin sairaala, AP:n pakulla. Sen hän on sanonut useasti.
Silloin Kim Phúcin setä juoksi ulos -
ja kysyin, voinko viedä lapset sairaalaan.
Minulla oli pakettiauto. Avasin oven.
Kannoin Kim Phúcia ja laskin hänet auton lattialle.
Selkä oli palanut, eikä hän voinut nojata. Sitten kolme lasta hyppäsi sisään.
Vuoden 1984 dokumentissa -
Kim Phúcin äiti kertoo toisenlaista tarinaa.
Hän oli palanut pahasti. Emme tienneet, miten pelastaa hänet.
Eräs mies kantoi hänet juosten selässään.
Mies vei hänet Bắc Hàhan Củ Chihin.
Sieltä lentokone vei hänet lastensairaalaan.
- Niin. - Selvä.
Sitten Nick väittää menneensä AP:lle.
Että hän kehitti filmin pimiössä Jacksonin kanssa.
Carl sanoo, ettei Nick ollut paikalla, kun hän saapui,
että Nick tuli myöhemmin siviiliasussa.
- Horst sanoi: "Hyvää työtä, Nick." - "Pärjäsit hyvin." Niin.
"Teit hyvää työtä." Niin David Burnett sanoo.
- Hauska tavata vihdoin. - Hauska tavata.
- Hei. - Hei, Fiona. Mitä kuuluu?
- Hauska tavata. - Hei, Gary.
- Hauska nähdä.
Käymme läpi prosessimme ja menetelmämme, joita käytimme -
analysoidaksemme meille jakamaanne materiaalia.
Kun kudomme yhteen kaikki eri johtolangat ja vihjeet,
siitä syntyy yhtenäinen kokonaiskuva.
Aloitimme tutkimalla valokuvia ja elokuvaleikkeitä, jotka annoitte,
jotka kuvattiin sinä päivänä Trảng Bàngissa.
Käytimme marraskuun 1972 satelliittikuvaa ymmärtääksemme aluetta.
Aloimme yhdistää maamerkkejä valokuvien ja satelliittikuvien välillä -
paikantaaksemme jokaisen valokuvan ottopaikan.
PÄÄTIE
TARKASTUSPISTE
Jakso, johon keskitymme,
alkaa napalmipommien pudottamisella ja räjähtämisellä -
Cao Dain temppelillä Trảng Bàngissa.
Brittiläinen ITN-uutisryhmä kuvasi tämän hetken.
CAO DAIN TEMPPELI
Pian sen jälkeen otetussa valokuvassa -
joukko toimittajia näkyy lähellä tarkastuspistettä ja siltaa -
tässä kohdassa satelliittikuvassa.
TARKASTUSPISTE
He ovat kasvot temppeliin päin, joka on noin 500 metrin päässä.
Tämä on ensimmäinen kuva, jossa näemme Kim Phúcin ja muita lapsia.
He tulevat pellolta päätielle sotilaiden kanssa.
Heidän takanaan näkyy hiekkatie kohtisuorassa päätiehen nähden,
joka vastaa tätä sijaintia satelliittikuvassa.
Seuraava valokuva tunnetaan nimellä Napalm-tyttö.
Kim Phúc ja muut lapset kävelevät päätietä pitkin -
pois temppeliltä ja räjähdyspaikalta.
Tukeuduimme visuaalisiin ristiviittauksiin -
ja määritimme sijainnin tiellä olevalle valokuvaajalle,
mikä näkyy 3D-mallissamme.
Valokuvan alkuperäinen negatiivi vahvistaa, että seuraavan kuvan -
otti sama valokuvaaja kuin Napalm-tyttö-kuvan.
Seuraava kuva lapsista löytyy ITN:n uutisesta.
Kun he jatkavat tietä pitkin, he juoksevat uutisryhmän ohi.
Kameramies seuraa Kim Phúcia.
Tässä kuvassa ITN:n materiaalista näemme Kim Phúcin ja toisen lapsen takaa.
Heidän edessään on kaksi hahmoa.
Oikeanpuoleinen otti vastakkaisen kuvan,
jossa lapsiryhmän takana on kuvaajien rivi.
Heidän joukostaan erotamme kolme filmikameramiestä, kaksi äänimiestä -
ja oikealla yhden valokuvaajan, jolla on valokuvakamera,
jonka tunnistimme freelance-kuvaajaksi.
Nämä toimittajat seisovat lyhyen matkan päässä kohdasta,
jossa sekunteja aiemmin otettiin Napalm-tyttö-kuva.
ITN:n materiaalista otetusta saman hetken kuvasta -
näemme taustalla toisen hahmon,
joka lähestyy kauempaa ja näyttää kantavan varusteita.
Leikkauksen jälkeen ITN:n materiaali näyttää -
lähikuvan Kim Phúcista, joka sai vettä toimittajilta.
Kaukainen hahmo, joka kantaa varusteita, on lähempänä.
Hänellä on kypärä ja hän näyttää pitävän kameraa kädessään.
Tämän hetken on myös kuvannut -
valokuvaaja, jonka näimme lähestyvän kaukaa.
AP on nimennyt tämän kuvan ottajaksi Nick Útin.
Toinen kuva on hetkestä pian sen jälkeen,
jolloin Kim Phúc on yhä ITN:n kameramiesten edessä.
Heitä kohti katsova hahmo näkyy kuvassa vasemmalla.
Hänellä on kypärä, kangaslappu, lyhyet hihat,
ja oikealla roikkuu takki.
Hän on aiemmin näkemämme valokuvaaja,
joka lähestyi kaukaisuudesta ITN:n materiaalissa.
Seuraavassa kuvassa näkyy sama henkilö ottamassa valokuvaa.
Todennäköisesti se on tämä kuva Kim Phúcista,
jonka ottajaksi AP nimeää Nick Útin.
Lopuksi samasta kohtauksesta vastapäinen kuva,
josta voimme tunnistaa Nick Útin -
valokuvaajaksi, jolla on kypärä ja varusteet,
joka nähtiin ensin kaukaa ITN:n materiaalissa.
Käymällä läpi tämän materiaalin voimme sanoa,
että sekunteja Napalm-tyttö-kuvan ottamisesta -
Nick Út näyttää olevan huomattavan kaukana juoksevista lapsista -
kävelemässä heitä kohti vastakkaisesta suunnasta.
Voimme siis päätellä, että on hyvin epätodennäköistä,
että Nick Út olisi ottanut Napalm-tyttö-valokuvan.
Siinä ei ole järkeä, että muutama sekunti kuvan ottamisen jälkeen -
hän palaisi niin kaukaa,
jos hän oli se, joka otti kuvan sillä hetkellä.
Meillä on kaksi ihmistä, jotka väittävät ottaneensa kuvan.
Vain kaksi. Yksi on Nick Út ja toinen on Nghệ, freelance-kuvaaja.
Te sanotte,
ettei Nick Út ollut oikeassa paikassa voidakseen ottaa kuvaa,
eli ainoa, joka oli oikeassa paikassa ottaakseen kuvan -
ja joka väittää ottaneensa kuvan, on freelance-kuvaaja.
Aivan oikein.
Mallissamme, virtuaalikameroissamme,
Napalm-tyttö-kuva on todennäköisesti otettu -
50mm:n kameralla.
Ainakin virtuaalikamera ja mallimme sanoo niin.
Niin.
Freelance-kuvaaja Nghệ käytti 50mm objektiivia Pentaxissa.
Hätkähdyttävää.
- Kiitos. - Kiitos.
Mitä tulee kuvaan isoäidistä, joka pitelee vauvaa,
jos katsomme savua taustalla, huomaamme, että se on vähemmän paksua -
kuin valokuvissa, joissa Kim Phúc kävelee tiellä.
Siksi valokuva isoäidistä -
otettiin todennäköisesti minuutteja Napalm-tyttö-kuvan jälkeen.
Löysimme vihjeen ITN:n materiaalista, kun kamera seuraa isoäitiä.
Näemme tarkastuspisteen väkijoukossa näennäisen alastoman tytön,
joka todennäköisesti on Kim Phúc,
sekä muut lapset oikealla, mikä kertoo, että he saapuivat ennen isoäitiä.
Sekunteja Napalm-tyttö-kuvan ottamisen jälkeen -
Nick Út näkyy huomattavan kaukana juoksevista lapsista.
Tuo on Nick Út.
- Eli… - Eli hän on liian kaukana.
Katso suuntaa, josta hän tulee.
Hän on väärässä paikassa.
Valokuvauksessa on kyse paikasta. Kuvaa ei saa, jos ei ole paikalla.
Hän ei ole siellä, ja tiedämme sen, koska näemme hänet liian kaukana.
Tiedämme, missä Nick Útin kuvat ovat. Tiedämme, missä UPI:n miehen kuvat ovat.
- Entä tämä tyyppi? - Niinpä.
- Kenelläkään ei ole hänen kuviaan. - Se on mahtavaa.
On ihmisiä, jotka väittävät yhä, että Nick otti sen kuvan.
Mutta uskoakseen niin,
on kiistettävä kaikki, mitä Carl sanoi,
oltava uskomatta freelance-kuvaajaa, hänen lapsiaan…
Pohdittava, miksi Horst tai joku AP:llä antoi kuvan jääkaapin oveen.
On oltava uskomatta valokuva- ja videotodisteita.
On oltava uskomatta kaikkeen ja kaikkia ja uskottava vain Nickiä.
Tai Arnettia, joka uskoo Nickin ottaneen kuvan,
koska Horst sanoi niin.
Kaikki todisteet tulevat Horstin suusta.
AP:n entisenä valokuvausjohtajana -
olet pätevä ymmärtämään, mitä tarkastelemme tässä.
Jos viemme todisteet AP:lle, mitä se tarkoittaa kuvan kannalta?
Mitä se tarkoittaa AP:lle?
Kukaan ei kiistä kuvan totuudenmukaisuutta.
- Niin. - Vai mitä?
Totuudenmukaisuus ja kuvan voima säilyvät.
AP omistaa ja jakelee yhä kuvaa.
Tämä vaikuttaa moneen.
Tämä vaikuttaa heihin,
jotka ovat puolustaneet tätä kuolemaansa asti.
Niin.
Joillain tavoin vietnamilaiset saavat takaisin kertomuksen jostain,
mitä heidän maassaan tapahtui,
eikä kertomusta kuvan ottajasta sysätä heille.
Ei ole helppoa purkaa tarinaa,
joka on juurtunut ihmisten kollektiiviseen tietoisuuteen.
Miten Nick Út nostaa kätensä -
ja sanoo: "Taisi tapahtua virhe. En ottanut kuvaa"?
Ajan myötä kertomus vakiintuu, jolloin kaikki vaikeutuu.
Joko sen tekee silloin tai ei ikinä.
Nghệlle -
kyse on oikeudesta.
Oikeudesta.
Se on aika voimakasta.
AP esittää yhä, ettei ongelmaa ole, ja minun on vaikea uskoa,
että he eivät muuttaisi kantaansa näiden todisteiden valossa.
AP SUOSTUU TAPAAMISEEN, JOSSA KESKUSTELEMME LÖYDÖISTÄMME.
Keskustelu oli epävirallinen. En voi paljastaa paljoakaan,
mutta mielestäni teimme oikein puhumalla AP:lle.
Nähtäväksi jää, toimiiko AP oikein.
6.5.2025 AP JULKAISI NETTISIVULLAAN OMAN TUTKIMUKSENSA SIITÄ,
KUKA VALOKUVAN OTTAJA ON.
52 vuoden ajan Nick Útin on uskottu olevan valokuvaaja,
joka otti Napalm-tyttö-kuvan.
Äskettäinen paljastus on haastanut hänen uransa suurimman saavutuksen.
Tämä ikoninen kuva on keskellä kasvavaa kiistaa.
Mutta onko tämä kuva todella hänen?
Tarina todennäköisestä anastuksesta, jota on kestänyt 50 vuotta.
AP:n raportissa sanotaan,
että "haastettu valokuvaajan nimi poistetaan vain todisteiden myötä,
jotka todistavat, ettei väitetty kuvaaja ottanut kuvaa."
He päättävät sanomalla, ettei kuvaajaa -
"voida vahvistaa ajan kulumisen myötä kiistattomasti,
koska moni paikalla ollut on kuollut, ja teknologisten rajoitusten vuoksi.
Siksi valokuvaajan nimi säilytetään entisellään."
RAPORTTI LUETTELEE SYYT,
JOIDEN VUOKSI AP:N MIELESTÄ ÚT OTTI KUVAN, SEKÄ TODISTAJIEN KERTOMUKSIA.
PETER ARNETT JA DAVID BURNETT, JOTKA EIVÄT HALUNNEET HAASTATTELUUN,
PITÄVÄT NICK ÚTIA KUVAAJANA.
AP MYÖS KYSEENALAISTAA CARL ROBINSONIN LUOTETTAVUUDEN.
KOHTAUKSEN ANALYYSISSÄ KÄYTETÄÄN VIALLISTA GRAFIIKKAA
TÄRKEÄÄ ON, ETTÄ AP:N TUTKINTA SANOO:
"ON EPÄTODENNÄKÖISTÄ, ETTÄ KUVA OTETTIIN LEICALLA."
Kyllä, tämä on se kamera. Se oli Pentax.
RAPORTTI JATKAA, "ON TODENNÄKÖISTÄ, ETTÄ KUVA OTETTIIN PENTAX-KAMERALLA."
"AP EI TÄYSIN KIELLÄ SITÄ, ETTÄ NICK ÚT EI OTTANUT KUVAA."
AP:n raportin paljastamaa materiaalia käyttäen tarkennamme johtopäätöksiämme.
Ensin analysoimme tämän David Burnettin valokuvan.
Nick Út näkyy etualalla,
kun Kim Phúc on yhä pellolla päätien varrella.
Pitkä linssi tiivistää perspektiiviä ja saa kohteet näyttämään läheisemmiltä.
Piikkilanka-aita, joka näkyy Útin vieressä,
osoittaa, että hän on yhä tarkastuspisteellä.
Noin 170 metriä paikasta, jossa Napalm-tyttö-kuva otetaan pian.
Tällä hetkellä Kim Phúc on vain noin 60 metrin päässä siitä paikasta.
Burnettin kuva osoittaa, että jotta Út olisi voinut ottaa kuuluisan kuvan,
hänen olisi pitänyt juosta kolminkertainen matka -
Kim Phúciin verrattuna samassa lyhyessä ajassa.
Sitten tutkimme kolmen sekunnin pätkän NBC:n materiaalia,
joka kuvattiin heti Napalm-tytön jälkeen.
Eri kuvissa tiellä näkyvien lätäköiden huolellinen analyysi -
auttaa määrittelemään Kim Phúcin liikkeet.
Napalm-tyttö-kuvan sijainnistaan Kim Phúc on edennyt noin 40 metriä,
kun hänet kuvataan takaapäin tässä ITN:n materiaalissa.
Arvioidun nopeuden perusteella -
kuuluisasta kuvasta on kulunut noin 15 sekuntia.
3D-rekonstruktio tästä kuvasta paikantaa Nick Útin -
noin 50 metrin päähän ITN:n kameramiehestä tällä hetkellä.
Toisin sanoen noin 15 sekuntia kuvan otosta -
Út näkyy noin 75 metrin päässä -
paikasta, jossa kuva otettiin,
kävelemässä yhä tiellä päinvastaisesta suunnasta.
Jotta Nick Út olisi voinut ottaa kuvan, hänen olisi pitänyt juosta 170 metriä -
paikaltaan tarkastuspisteeltä -
ja juosta sitten takaisin 75 metriä,
kääntyä ympäri ja ilmestyä hetkeä myöhemmin -
kävellen rauhallisesti takaisin kohti kuvauspaikkaa.
Tämä vaikuttaa erittäin epätodennäköiseltä.
WORLD PRESS PHOTO,
JOKA JAKAA MAAILMAN TÄRKEIMMÄN KANSAINVÄLISEN VALOKUVAPALKINNON,
SUORITTI OMAN TUTKIMUKSENSA.
VUODEN WORLD PRESS PHOTO 1973
Uusi tutkimus väittää, ettei Nick Út ole tämän ikonisen valokuvan ottaja,
mikä sai World Press Photon pohdiskelemaan ja käynnistämään tutkinnan.
Haluaisin kutsua World Press Photo Foundationin johtaja -
Joumana El Zein Khouryn lavalle.
Antakaa suuret aplodit.
Tuomarointikäytäntöjemme ja arvojemme mukaisesti -
emme voi jatkossa sanoa,
että kuvan otti Nick Út, koska epäilyksiä on paljon.
Keskeytimme kertomuksen siitä, että kuvan otti Nick Út.
Tekijyys on mielestämme tärkeää. Mielestämme totuus on tärkeä.
Meistä tarkkuus on erittäin tärkeää.
Meistä yleisömme ja yhteisömme ansaitsevat sen eritoten nykymaailmassa…
TÄMÄ ON ENSIMMÄINEN KERTAA JÄRJESTÖN 70-VUOTISESSA HISTORIASSA,
KUN VOITTAJAVALOKUVAN TEKIJÄN NIMEÄMINEN ON KESKEYTETTY.
Hyväksymme viralliseksi tiedoksi usein sen,
mitä valta on muokannut, ei perspeektiivi.
Mutta jopa vakiintuneimmat kertomukset ansaitsevat tarkastuksen.
Useat vietnamilaiset valokuvaajat ja toimittajat tekivät töitä nimettömänä -
Vietnamin sodan aikana.
Se ei ollut heidän valintansa, vaan kunnia työstä annettiin muille.
He hyväksyivät sen, koska ei ollut vaihtoehtoa.
He olivat ulkopuolisia kotimaassaan ja tiesivät, ettei kukaan kuuntele.
Äitini kuoli yhdeksän vuotta sitten.
Ajattelin häntä muutama viikko sitten.
Päätin käydä läpi punaisen salkun äidin kaapissa.
Ja viimeinen asia, jonka näin, oli -
pala vanhaa sanomalehteä,
joka oli leikattu ja taiteltu siististi.
Sen ikonisen kuvan äiti heitti pois vuosia sitten.
Mutta hän piti sanomalehtikuvan -
ja säästi sen salaa, hiljaa.
Hiljaisuus ei ole totuus. Vuosien kuluessa hiljaisuus lyö kovempaa.
Ajan haastama muisti on epätäydellinen.
Sillä on väliä, kuka kuvan otti ei vain yhden miehen perinnön takia,
vaan siksi, mitä se kertoo heistä, ketkä muistetaan ja ketkä pyyhitään pois.
Kun totuus jätetään huomiotta, yhteiskunta korruptoituu.
Totuus on totuus.
Sitä ei voi vääristellä tai repiä.
Silloin se ei ole enää totuus, ja kadotamme moraalisen kompassimme.
50 vuoden jälkeen -
toivon, etteivät ihmiset enää näe vietnamilaislapsia sellaisissa kuvissa -
vaan iloisemmissa kuvissa.
Toivon, että totuus palautetaan oikealle paikalleen -
ja että Nick Út tuntee olonsa helpottuneeksi ja rauhaisaksi.
NICK ÚT EI VASTANNUT HAASTATTELUPYYNTÖIHIN.
HÄN KIISTÄÄ SYYTÖKSET.
HÄN VAKUUTTAA YHÄ OTTANEENSA KUVAN -
JA ETTÄ KULJETTI PHAN THI KIM PHÚCIN SAIRAALAAN.
HÄN KERTOI AP:LLE KANTANEENSA VELJENSÄ PENTAX-KAMERAA AINA MUKANAAN.
ASIANAJAJAN MUKAAN ÚT KUVASI ISOÄIDIN KIM PHÚCIN JÄLKEEN.
"HÄN HÄMMENTYI SEN PÄIVÄN KAAOKSESTA."
ÚTIN MUKAAN TODISTAJAT TUKEVAT SITÄ, ETTÄ HÄN TOIMI KUTEN SANOO.
ASIANAJAJAN MUKAAN AP "VAHVISTAA, ETTÄ KUVAAJA ON ÚT.
HÄN TIESI SEN KUVANOTTOHETKESTÄ LÄHTIEN."
PHAN THI KIM PHÚC EI "MUISTA NIITÄ MINUUTTEJA".
HÄN TOTEAA, ETTÄ TODISTAJAT, MYÖS SETÄNSÄ,
SANOIVAT, ETTÄ KUVAN OTTI NICK ÚT, JOKA MYÖS VEI HÄNET SAIRAALAAN.
KIM PHÚC JATKAA TYÖTÄÄN -
UNESCON RAUHANLÄHETTILÄÄNÄ JA SODAN UHRIEN PUOLUSTAJANA.
Valokuvan yhdeksänvuotiaasta tytöstä nimeltä Phan Thi Kim Phúc -
ja neljästä lapsesta juoksemassa kohti valokuvaajaa,
kuvan, jossa he palavat ja huutavat kesäkuussa 1972 -
ja josta tuli yksi tärkeimpiä koskaan otettuja kuvia,
otti uskoakseni mies nimeltä Nguyễn Thành Nghệ.
VASTAANOTTAJA: TOIMITTAJA@ LÄHETÄ
Olen pitänyt kiinni tästä totuudesta yli 50 vuoden ajan.
Minä otin sen kuvan.
Nyt minulla on ääni.
AMERIKKALAISEN SODAN VIETNAMILAISILLE VALOKUVAAJILLE -
JA NYKYSOTIEN URHEILLE KUVAAJILLE.
TÄMÄ ELOKUVA ON OMISTETTU TEILLE.
Tekstitys: Eveliina Paranko