Downloaded from YTS.LT
Official YIFY movies site: YTS.LT
‫כשאתה מצלם עם סרט צילום…‬
‫תמיד יש מעט מסתורין.‬
‫אבל אתה כן יודע מה לא צילמת.‬
‫- 8 ביוני, 1972 -‬
‫- מיקום: טראנג באנג -‬
‫- 50 ק"מ צפון-מערב מסייגון -‬
‫מפציצי סקייריידר איי-1 מדרום וייטנאם‬ ‫מקבלים הוראה לפנות את האויב -‬
‫אחרי שתי גיחות, נעשה ברור‬
‫שהסקייריידרס בחרו במטרה הלא נכונה‬
‫והפציצו את העמדות שלהם.‬
‫במרחק, ניתן לראות חיילים דרום-וייטנאמים‬
‫חוצים בבהלה את הכביש המהיר למקום מבטחים.‬
‫בזמן שצפינו, הם אותתו‬ ‫לקבוצה של אזרחים להצטרף אליהם.‬
‫אז הגיע הסקייריידר לגיחה השלישית.‬
‫הוא הפיל ארבע פצצות נפאלם‬ ‫על האזרחים והחיילים האלה.‬
‫אחרי כמה רגעים,‬ ‫קבוצת אנשי התקשורת שלנו שצפתה‬
‫נעה בזהירות במורד הכביש לתוך העשן.‬
‫המראות שקיבלו את פנינו היו איומים.‬
‫אחרי העשן השחור,‬ ‫ראיתי אישה אחת רצה קודם…‬
‫- קולו של ניק אוט‬ ‫צלם איי-פי סייגון -‬
‫ועוד אישה נושאת תינוק.‬
‫היא קראה, "תעזור לי. הנכד שלי".‬
‫היא עצרה ליד כל התקשורת,‬
‫והילד מת שנייה אחרי שצילמתי את התמונה שלי.‬
‫כמעט האדם הראשון שראינו‬
‫הייתה ילדה קטנה בת תשע בערך‬ ‫שרצה במעלה הכביש.‬
‫היא לא לבשה בגדים.‬
‫היא כנראה קרעה אותם מעליה כשהם עלו באש.‬
‫דרך המצלמה, ראיתי את הילדה‬ ‫פורשת את ידיה ככה ורצה.‬
‫- ניק אוט‬ ‫צלם עיתונות -‬
‫צילמתי אותה.‬
‫כשהיא חלפה על פניי‬ ‫ראיתי את העור שלה מתקלף,‬
‫היו לה כוויות קשות על הגוף.‬
‫אמרתי, "אני לא רוצה עוד תמונות שלה.‬ ‫אני חושב שהיא תמות תוך דקות".‬
‫זו הייתה תמונה שחמישה‬
‫או שישה מאיתנו הביטו עליה ברגע אחד.‬
‫ו-24 שעות לאחר מכן,‬
‫סביר שמיליארד איש ראו את התמונה הזו.‬
‫היא הודפסה בכל רחבי העולם.‬ ‫זה היה כזה מחזה מזעזע‬
‫שהוא צרב את עצמו‬ ‫לתוך התודעה הקולקטיבית‬
‫של העם האמריקאי.‬
‫עבור ניק, זה הוביל לפרס פוליצר.‬ ‫-פרס פוליצר‬
‫ותמונת השנה בעיתונות העולמית לשנת 1973.‬
‫גבירותיי ורבותיי, ניק אוט.‬
‫צלם מפורסם מאוד של סוכנות איי-פי.‬
‫ניק אוט.‬ ‫-ניק אוט.‬
‫אחת התמונות המשפיעות‬ ‫והידועות ביותר בהיסטוריה.‬
‫זה היה לפני 35 שנה.‬
‫חלפו 40 שנה.‬
‫יום השנה ה-50 לתמונה איקונית.‬
‫האפיפיור פרנציסקוס נפגש‬ ‫עם האישה הידועה כילדת הנפאלם‬
‫ועם צלם העיתונות שעבודתו הפכה את שניהם‬
‫לסמלים לשלום.‬
‫איך אתה מיישב משהו כה טרגי‬ ‫שהוביל לתהילה במקביל?‬
‫בהצלחה.‬
‫גארי היקר, נשאתי את העול הזה‬ ‫ב-50 השנים האחרונות‬
‫ולא דיברתי על זה בפומבי.‬
‫הייתי עורך הצילום של איי-פי‬ ‫בסייגון ב-1972,‬
‫בזמן צילום התמונה המפורסמת‬ ‫של ילדת הנפאלם על ידי ניק אוט.‬
‫במילים פשוטות, ניק לא באמת צילם‬ ‫את התמונה המפורסמת הזו.‬
‫למעשה, זה היה "סטרינגר", צלם עצמאי.‬
‫יש עוד מאחורי הסיפור הזה.‬
‫הגיע הזמן לנקות את המצפון שלי.‬
‫- האיש שמאחורי התמונה -‬
‫הייתי צלם עצמאי במשך שני עשורים.‬
‫- גארי נייט‬ ‫צלם עיתונות -‬
‫זה קיום שברירי.‬
‫עצם היותך יוצר העבודה הוא כל מה שיש לך.‬
‫זו ההכנסה שלך וזו המורשת שלך.‬
‫- ארל, צרפת -‬
‫יש תמונות שמתעלות על כל האחרות.‬
‫הן תופסות משהו.‬
‫מייצגות סיפור, רגע בזמן,‬
‫באופן שבו תמונות אחרות פשוט לא מצליחות.‬
‫האמת שקשה להסביר את זה,‬ ‫אבל אתה יודע כשאתה רואה את זה.‬
‫יום אחד בדצמבר 2022,‬
‫קיבלתי דוא"ל ממישהו בשם קרל רובינסון.‬
‫נשאתי את העול הזה ב-50 השנים האחרונות.‬
‫במילים פשוטות,‬
‫ניק לא באמת צילם את התמונה המפורסמת הזו.‬
‫זו חתיכת טענה.‬
‫והייתי המום.‬
‫הוא היה עורך הצילום של איי-פי.‬ ‫הוא היה בחדר.‬
‫…כמו סיוט שחוזר על עצמו.‬
‫והוא אמר, "אני מוכן לספר את הסיפור שלי.‬
‫"אני מוכן לחלוק אותו עם העולם.‬
‫"ואני רוצה שתעזור לי."‬
‫התמונה של קים פוק‬
‫היא כנראה תמונת המלחמה‬ ‫הכי מפורסמת ואיקונית שצולמה אי פעם.‬
‫זה סוג של אדמה מקודשת,‬
‫והרעיון שייתכן שמישהו‬ ‫שהוא לא ניק אוט צילם אותה‬
‫היה נוראי.‬
‫אז חשבתי, טוב,‬
‫זו טענה שצריך לחקור, בוודאות.‬
‫וזה עלול להתברר כלא נכון.‬ ‫אולי יתברר שלעולם לא נדע.‬
‫אבל זו בהחלט שאלה שדורשת תשובות.‬
‫- הו צ'י מין סיטי -‬
‫הייתי צריך לשבת עם קרל.‬
‫אלה טענות חמורות.‬
‫ולמרות שיש לנו חברים משותפים,‬
‫לא ממש הכרתי את קרל.‬
‫האם אני יכול להאמין לו,‬ ‫או שזו רק טינה רבת שנים?‬
‫היי, קרל.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫כל העבר שלי נמצא ממש לנגד עיניי.‬
‫מה אתה אומר.‬
‫קרל, בוא נצלול ישר לטראנג באנג,‬ ‫שמונה ביוני, 1972.‬
‫- סייגון (איי-פי)‬ ‫מדריך סיקור חדשות בווייטנאם -‬
‫ספר לנו, איך היום שלך התחיל?‬
‫- קרל רובינסון -‬
‫הייתי בעבודה ב-7:30 בד"כ.‬
‫הייתי עובר על המברקים‬
‫ועל הדיווחים המוקדמים של מה שדרש סיקור.‬
‫לא שמענו במשרד האיי-פי‬ ‫שקרה משהו בטראנג באנג.‬
‫אפילו לא ידענו שקרה משהו בקרבת מקום.‬
‫כולכם הייתם בסייגון.‬
‫מה קרה כשחזרת מארוחת הצהריים באותו יום?‬
‫חזרתי קצת יותר מאוחר מהרגיל,‬ ‫בסביבות שלוש אחר הצהריים.‬
‫הורסט פאס ופיטר ארנט‬ ‫עדיין אכלו צהריים במלון רויאל,‬
‫וג'קסון כבר פיתח את סרט הצילום.‬
‫ג'קסון אמר, "היי, תסתכל על זה".‬
‫והייתה תמונה של ילדה עירומה‬
‫רצה במורד הכביש.‬
‫והתגובה הראשונה שלנו הייתה:‬ ‫"אנחנו לא יכולים להשתמש בזה".‬
‫אנחנו אף פעם לא מראים‬ ‫עירום חזיתי של ילדים.‬
‫עברתי גם על סרט הצילום.‬
‫בדקתי את הכותרות של מי צילם מה.‬
‫הייתה לנו מערכת רישום כפולה‬ ‫במחברת תרגול של בית ספר.‬
‫היו לנו ארבעה סרטי צילום בערך.‬ ‫הסרט מניק אוט‬
‫ומשני עצמאיים אחרים, למיטב זיכרוני.‬
‫התמונה החזיתית הייתה של צלם עצמאי.‬ ‫בדקתי את השם שלו.‬
‫הייתה תמונה מניק אוט‬
‫שמראה את הילדה חולפת בפרופיל,‬
‫וזו הייתה הבחירה שלי כי זה היה דיסקרטי.‬
‫ואז הורסט פאס חזר מארוחת הצהריים.‬
‫הורסט פאס, הצלם האגדי של איי-פי,‬ ‫אפשר לומר שהוא היה בחור מאיים.‬
‫- צלם ראשי בדרום אסיה‬ ‫איי-פי 1962-1974 -‬
‫הוא היה מקצוען אמיתי.‬
‫המעבדה שהוא הקים במשרדי אסוסייטד פרס‬
‫הייתה ברמה בינאומית.‬
‫אבל הוא גם היה מנהל קשוח.‬
‫לא רצית להסתבך עם הורסט. היה לו מזג חם.‬
‫התמונה הייתה מונחת שם על השולחן.‬
‫והוא ראה אותה ואמר, "בינגו, נלך עם זה".‬
‫לא היו שום ספקות.‬ ‫זו הייתה החלטה שלו והוא היה הבוס.‬
‫ואז התחלתי לכתוב את הכיתוב.‬
‫הגעתי לסוף. היו לי בערך ארבע שורות.‬
‫ואתה כותב "צוות" ולוכסן עבור צלם צוות.‬
‫ועבור סטרינגר, אתה כותב "סטר"‬ ‫ולוכסן עם השם.‬
‫והבטתי במחברת.‬
‫והורסט פאס שעמד לצדי אמר‬
‫"ניק אוט. תכתוב 'ניק אוט'."‬
‫"תכתוב 'צוות'.‬
‫"תכתוב ניק אוט."‬ ‫אלה היו מילותיו המדויקות.‬
‫והמילים האלה נשארו איתי לשארית חיי.‬
‫אבל למה לא פנית להורסט וסירבת?‬
‫זה… התחבטתי בזה כל חיי, למען האמת.‬
‫כלומר, קיבלתי את העבודה שלי‬
‫בזכות הורסט פאס.‬
‫הייתי נשוי שלוש שנים, והיו לנו שני ילדים.‬
‫וזו הייתה העבודה שלי.‬
‫זו הייתה הפרנסה שלי.‬ ‫לא התווכחתי. פשוט עשיתי את זה.‬
‫ותמיד הרגשתי רע לגבי זה כל חיי,‬
‫שלא עשיתי… שלא הייתי אמיץ מספיק.‬
‫אתה יודע, זה מהדברים האלה שהטרידו אותי.‬
‫אתה צודק, אתה יודע, נשיאה באשמה.‬
‫אני זוכרת שהוא חזר מאוחר מאוד באותו ערב.‬
‫הוא היה נסער מאוד.‬
‫- קים-יונג רובינסון‬ ‫אשתו של קרל -‬
‫הוא לא הפסיק לדבר על הילדה הקטנה הזו‬
‫עם כוויות והכול.‬
‫אני זוכרת שהוא ציין‬
‫שהורסט רצה שהוא יכתוב‬ ‫את השם של ניק אוט על התמונה.‬
‫אבל ניק אוט לא צילם אותה.‬ ‫מישהו אחר צילם אותה.‬
‫והוא היה נסער מאוד.‬
‫זה כל מה שאני זוכרת.‬
‫בכל פעם שהייתי מגיעה למשרד,‬
‫הווייטנאמים תמיד היו באים לדבר איתי.‬
‫ומה הם אמרו?‬
‫הם אמרו, "התמונה הזאת לא של ניק אוט".‬
‫יהיה הוגן לומר שזה היה סוד גלוי‬
‫בין הצלמים הווייטנאמים?‬ ‫-כן.‬
‫קרל, עברנו על התמונות האלה,‬
‫ואנחנו יכולים לזהות‬ ‫את רוב האנשים המופיעים בהן,‬
‫צוות אן-בי-סי, ניק אוט.‬
‫אבל יש מישהו שמופיע בתמונות האלה.‬
‫מעולם לא ראיתי תמונות שנזקפו לזכות…‬
‫אתה יודע מי זה?‬
‫אני חושד שאולי זה הבחור שאנחנו מחפשים.‬
‫אז ההשערה שלך היא‬ ‫שהאיש הזה הוא הצלם העצמאי‬
‫שצילם את קים פוק מהחזית.‬
‫כן, בדיוק.‬
‫צלם עצמאי לא מוכר. הוא לא היה אחד‬ ‫מהצלמים הצבאיים העצמאיים הרגילים שלנו.‬
‫זה לא היה שם שהכרתי,‬
‫אז לא זכרתי אותו.‬
‫חמישים שנה, ואני אהיה בן 80.‬
‫משהו שאני ממש רוצה לעשות לפני שאמות‬
‫זה למצוא את הצלם האמיתי ופשוט להתנצל, כן?‬
‫אני יודע שהתנצלות אף פעם לא מספיקה,‬
‫אבל לפחות ניישר את ההדורים, נכון?‬
‫שאני, אתה יודע… אני חושב שהתנצלות‬ ‫היא הדבר הכי טוב שאני יכול לעשות בשלב זה.‬
‫ייתכן שזה הדבר היחיד שתוכל לעשות.‬ ‫-בדיוק.‬
‫מעמדו של ניק אוט כצלם‬ ‫ידוע כמעט כמו התמונה עצמה.‬
‫- "דרך עינינו וייטנאם" (2023)‬ ‫סוזן האנטר -‬
‫פורשת את ידיה ככה ורצה.‬
‫ורצתי מיד ו…‬
‫אחיו של ניק, וין תאן מי, היה שחקן וצלם…‬
‫- מהגיהינום להוליווד (2021) -‬
‫שנהרג במשימה עבור איי-פי ב-1965.‬
‫הנרטיב של נער הכפר‬
‫שחומק מהצל של אחיו הגדול והמוכשר…‬
‫איי-פי הם המשפחה שלי עכשיו.‬
‫וזוכה בפרס פוליצר בגיל 21‬
‫זה סיפור אגדה.‬
‫אגדה שאיי-פי קידמו במשך 50 שנה,‬
‫כולל בספר ובסרט שלהם "מהגיהינום להוליווד".‬
‫הגעתי ללוס אנג'לס ב-1977.‬
‫הסתכלתי על הוליווד ואמרתי, "אלוהים.‬
‫"וייטנאם והוליווד, הבדל גדול."‬
‫יש לו יכולת טבעית למקם את עצמו היטב‬
‫כדי להשיג את השוט.‬
‫להפוך את האגדה הזו על פיה‬ ‫יוביל לכתיבה מחדש של ההיסטוריה.‬
‫אם ניק אוט לא צילם אותה, אז מי כן?‬
‫כאן היו משרדי איי-פי, ממש כאן…‬
‫- פיונה טרנר וטרי ליכשטיין, כתבות -‬
‫זה יהיה בלתי אפשרי.‬ ‫בחיים לא נמצא את הבחור הזה.‬
‫אין לנו מידע על מיהו.‬
‫לא ידוע אם הוא בחיים,‬
‫אם הוא עדיין בווייטנאם,‬ ‫אם הוא במדינה אחרת.‬
‫עבדתי כאן הרבה יותר מאוחר,‬ ‫אז לא הכרתי את האנשים האלה.‬
‫הוא לא מכיר אף אחד שעובד בסוכנות איי-פי.‬
‫הוא רק מכיר את מועדון הצלמים.‬
‫- מלחמה -‬
‫- מוזאון שרידי המלחמה -‬
‫שמי לה ואן,‬ ‫ואני עיתונאית בהו צ'י מין סיטי.‬
‫בתחילה, הסיפור עורר את הסקרנות שלי.‬
‫אבל לא הייתי בטוחה‬ ‫אם הסיפור היה נכון או לא.‬
‫רציתי לדעת, אם זה נכון,‬
‫אז איך זה הוסתר במשך שנים רבות כל כך?‬
‫כשמר קרל אמר לי‬ ‫שהוא רוצה למצוא את הצלם האמיתי של התמונה‬
‫כדי להתנצל בפניו,‬
‫הוא שלח לי כמה תמונות של האדם‬
‫שהוא חושב שצילם את התמונה.‬
‫ולפי זה, התחלתי לחפש אותו.‬
‫בוקר טוב. מה שלומך?‬ ‫-טוב לראות אותך. את בסדר?‬
‫הדור שלי תמיד ניסה‬ ‫לעמוד ברף הנוכחות המיתולוגית‬
‫של הצלמים של וייטנאם.‬
‫מורשת הצילום של איי-פי בוייטנאם מבוססת‬ ‫על ארבעת פרסי הפוליצר שהוענקו לה שם.‬
‫הנזיר שהצית את עצמו של מלקולם בראון‬
‫הסיפור המצולם של הורסט פאס מ-1964,‬
‫ההוצאה להורג ע"י הווייטקונג של אדי אדמס,‬
‫ותמונה של ילדה בת תשע‬
‫שבורחת ממתקפת נפאלם בטראנג באנג.‬
‫- טראנג באנג‬ ‫וייטנאם -‬
‫היא ברחה מהמקדש, החוצה אל הכביש, באמצע…‬
‫- הו טי היאן, בת דודה של קים פוק‬ ‫בת 12 ב-1972 -‬
‫ואז כולם רצו הנה, לאיפה שאנחנו עכשיו.‬
‫הם הפציצו קודם את האזור הזה,‬ ‫כאן, ואז המשיכו לאחרים.‬
‫- הו ואן באק, בן דוד של קים פוק‬ ‫בן 11 ב-1972 -‬
‫זו הייתה ההתקפה הראשונה.‬
‫אז זה היה הנפאלם ששרף את הילדים?‬
‫כן, נפאלם.‬ ‫-נכון.‬
‫זו אני עם המשפחה של קים פוק.‬
‫הנה קים פוק. טאם.‬
‫כולם קרובי משפחה. גם אלה, קרובי משפחה.‬
‫זו את כאן?‬
‫ואיפה אתה? אתה כאן.‬
‫ו… כאן.‬ ‫-כן, זאת אני.‬
‫כאן, אחותי הובילה את אח שלי.‬
‫היו הרבה צרחות.‬
‫אני נשארתי רגוע‬
‫והסרתי את חתיכות הפצצה‬
‫שנדבקו אליהם כמו אורז שרוף.‬
‫אז איפה היית כשהפצצה נפלה?‬
‫רצתי. ואז, כשרצתי,‬
‫הפצצה נפלה.‬
‫רצתי עם יחידה 25 כשקים פוק הייתה‬ ‫עם סבתא שלה, אז היא נכוותה.‬
‫אז יצאת עם קים פוק?‬
‫רצנו יחד. כל קבוצה בכל צד של הגשר,‬
‫רצנו, מעדנו, צרחנו.‬
‫ורצתם אל העיתונאים?‬
‫הבנתם מי היו העיתונאים‬
‫או מה הם עשו? ידעתם שהם היו עיתונאים?‬
‫לא, גם לא ידעתי מי צילם את התמונה.‬
‫אז זה כשאחרונות התמונות צולמו.‬
‫הילדים הפצועים הלכו או נלקחו לבית החולים.‬
‫אתם זוכרים איך זה קרה?‬
‫איך הילדים הגיעו לבית החולים?‬
‫במיוחד, איך קים פוק הגיעה לבית החולים?‬
‫ראיתי אותם מכניסים אותה לרכב.‬
‫מי הכניס אותה לרכב?‬
‫אנשים מסביב,‬ ‫אנשים עזרו זה לזה והכניסו אותה.‬
‫מי הם היו?‬
‫היו הרבה אנשים.‬
‫אבל הם היו אזרחים או חיילים?‬ ‫-אזרחים. הכניסו אותה לרכב.‬
‫בזמנו, כל מי שנראה מסודר,‬ ‫לבן ובעל עור בהיר,‬
‫חשבנו שהוא אמריקאי.‬
‫אמרנו, "שייקחו אותה כדי להציל אותה".‬ ‫וזה נכון. היא ניצלה.‬
‫באק, זה האיש שראית‬ ‫שלקח את קים פוק לבית החולים במכונית?‬
‫לא.‬
‫האיש היה אזרח לבוש יפה.‬
‫זה כל מה שאנחנו זוכרים.‬
‫העבר הוא העבר. פשוט תניחו לזה.‬
‫בסדר, תודה.‬
‫גבירותיי ורבותיי, ניק אוט.‬
‫ערב טוב, גבירותיי ורבותיי.‬
‫היא לא הייתה אמורה לשרוד.‬ ‫רק בזכות זה שניק הניח את המצלמה שלו‬
‫והסיע אותה לבית החולים.‬
‫הרמתי אותה, שמתי אותה‬ ‫ברכב החברה שלי, בוואן,‬
‫וכל הילדים בפנים,‬
‫לא הפסיקו לבכות במשך 40, 35 דקות.‬
‫עצרנו בבית החולים קו צ'י.‬
‫כשהראיתי את תג התקשורת שלי, זה עבד.‬ ‫הכניסו אותה פנימה מיד.‬
‫לתמונה הייתה השפעה מהותית‬ ‫על ההיסטוריה של המדינה שלי.‬
‫תמונת ילדת הנפאלם‬ ‫עזרה לתנועה האנטי-מלחמתית בווייטנאם.‬
‫וזה היה משמעותי ביותר לעם הווייטנאמי,‬
‫שחווה תקופת מלחמה ארוכה של כאב ואובדן.‬
‫בגלל זה,‬
‫האדם שהצליח להביא‬ ‫את הרגע הזה ואת המראות לעולם‬
‫הוא גיבור בהיסטוריה של וייטנאם.‬
‫- סייגון‬ ‫1970 -‬
‫אפשר לומר שראיתי‬ ‫את כל מלחמת וייטנאם מ-68' ואילך‬
‫בסרטי צילום שחור-לבן.‬
‫דבר אחד שאני חושב שאנשים מבחוץ לא הבינו‬
‫זה כמה תחרותי היה סגל העיתונאים בסייגון.‬
‫היו יותר מאלף עיתונאים מוסמכים‬
‫מכל רחבי העולם.‬
‫אם שמעת שהיה קרב חשוב…‬
‫- ג'ון סווין‬ ‫כתב חוץ, איי-אף-פי -‬
‫היית קם מוקדם בבוקר‬ ‫כדי להיות הראשון לעלות על מסוק לשם.‬
‫היית מרוצה מאוד‬ ‫אם לא היו שם חבר'ה מאיי-פי או מרוייטרס.‬
‫עיתונאים קיבלו דרגת כבוד "מייג'ור"…‬
‫- מורט רוזנבלום‬ ‫כתב, איי-פי -‬
‫אז אם רצית לעלות על מסוק‬ ‫והיה קפטן שחיכה בתור,‬
‫היית אומר לו להתחפף.‬
‫עבור עיתונאי צעיר,‬ ‫זה היה מגרש משחקים אמיתי של הפרתקאות.‬
‫אני חייב להודות‬ ‫שייתכן שהייתי יותר מעוניין בהרפתקה,‬
‫מאשר בהשפעה האנושית האמיתית של המלחמה.‬
‫ככל שביליתי שם יותר זמן,‬ ‫הבנתי כמה זה היה נורא.‬
‫במהלך המבצע, 53 אויבים נהרגו.‬
‫ו-856 חשודים נעצרו.‬
‫הייתה סוג של אחווה‬ ‫של אנשי התקשורת שיצאו במהלך היום,‬
‫ואולי נכנסו למצבי קרב…‬
‫- טום פוקס‬ ‫עיתונאי עצמאי, ניו יורק טיימס -‬
‫ואז חזרו בלילה,‬
‫שהייתה נפרדת לחלוטין מהפגיעות של האנשים.‬
‫זה היה סוריאליסטי,‬
‫וניתן היה לראות‬ ‫את הקליעים שנורו בכל רחבי העיר,‬
‫ואתה ישבת וצפית‬
‫ושתית ג'ין וטוניק.‬
‫קרל ואני היינו חברים, אבל היינו זן אחר.‬
‫היינו עובדים מקומיים.‬
‫לשנינו היו נשים וייטנאמיות.‬
‫היינו יוצאים בלילה,‬
‫שותים בירה,‬
‫ופשוט היינו עם הווייטנאמים.‬
‫ולשנינו היה כבוד‬
‫לעושר התרבות הווייטנאמית,‬
‫לפגיעות של האנשים.‬
‫משרד אסוסייטד פרס היה בית ספר מדהים.‬
‫מקום מדהים ללמוד בו, מה שעשיתי בעצמי.‬
‫במתקפת הפסחא, שהחלה במרץ-אפריל 72',‬
‫רבים מחיילי ארה"ב על הקרקע‬ ‫כבר הושבו הביתה.‬
‫כחלק מהרגיעה,‬
‫גם סוכנויות ידיעות מערביות‬ ‫קיצצו באנשי צוות.‬
‫בשלב הזה, אני הייתי עורך הצילום.‬
‫אז כשהמתקפה פרצה, היינו בחיסרון, כן?‬
‫בצרות, אפשר לומר.‬
‫הפסדנו במערכה ל-יו-פי-איי.‬
‫אז הורסט פאס חזר מסינגפור,‬ ‫והוא בעצם תפס פיקוד על התמונות בשבילי.‬
‫היו דמויות מפתח בסגל התקשורת בסייגון.‬
‫הורסט פאס, שהיה דמות אגדית.‬
‫המילה שלו הייתה החוק בסוכנות איי-פי.‬
‫הוא עבד עם פיטר ארנט‬ ‫וזוכי פרס פוליצר אחרים,‬
‫וזה היה חשוב מאוד.‬
‫הורסט היה בחור מגודל עם מבטא בווארי נפלא,‬
‫שתה לא מעט, אכל טוב, היה צלם אדיר.‬
‫דבר לא היה יכול להפריד‬ ‫בין הורסט לתמונה טובה.‬
‫היה לנו סגל של צלמים מערביים‬ ‫וכמה צלמים וייטנאמים.‬
‫והיה צבא הסטרינגרים של פאס.‬
‫של צלמים עצמאיים, בכל רחבי האזור.‬
‫הם הסתמכו מאוד על צלמים וייטנאמים,‬
‫שיצאו לשדה הקרב במשך ימים שלמים‬ ‫עמוסים סרטי צילום,‬
‫וחזרו שבוע או שבועיים לאחר מכן.‬
‫בעיקר צלמים של צבא דרום וייטנאם‬
‫שרצו להרוויח קצת כסף מהצד,‬ ‫הם היו נותנים לנו את סרט הצילום.‬
‫היית מקליד קבלה, נותן להם לחתום עליה,‬
‫ונותן את זה למזכירת המשרד‬ ‫והיא הייתה משלמת להם בדולרים.‬
‫עשרים דולר, ירוק.‬
‫קרל, התמונה הזאת‬
‫באיזה שלב במשרד סוכנות איי-פי‬
‫הבנת מה התמונה הזאת ייצגה?‬
‫התגובה המיידית הייתה למחרת בבוקר,‬
‫כשהיא אכן התפרסמה ברחבי העולם‬ ‫והתגובות החלו להגיע.‬
‫אז הבנו, "בום, זה באמת יהיה סיפור גדול".‬
‫הילדים שנראים בתמונה הזאת‬
‫היו קורבנות של חיל האוויר‬ ‫של דרום וייטנאם היום.‬
‫אחת, שתיים, שלוש, ארבע!‬ ‫אנחנו לא רוצים את המלחמה המזוינת שלכם!‬
‫- לא עוד ילדי נפאלם! -‬
‫מעניין אם זה היה מבוים.‬
‫יכול להיות‬
‫כי הם צילמו את התמונה‬ ‫של הילדה הקטנה ללא בגדים.‬
‫הם הרוויחו לא מעט מזה.‬
‫לתמונה הזאת לא הייתה השפעה‬ ‫בווייטנאם באותה תקופה.‬
‫אם, וזה אם רציני…‬
‫- בוי טה זיאנג‬ ‫ - שגריר וייטנאם באו"ם לשעבר -‬
‫קיבלנו את החדשות על ילדה‬ ‫שנכוותה מפצצות נפאלם,‬
‫היינו רק סורקים את זה,‬
‫זה היה חולף מהר מאוד.‬
‫זה היה הרבה פחות חשוב‬ ‫מאשר החדשות על, למשל,‬
‫אחד, עשרה, מאה,‬ ‫אפילו אלף איש שנהרגו באותו יום.‬
‫אני חושב שקיבלתי שיחה מקרל,‬
‫אם אוכל לבוא למשרד איי-פי‬ ‫כדי לעזור לו למצוא מישהי בבית חולים.‬
‫איי-פי דרשו כתבת המשך,‬
‫והייתי צריך לצאת‬ ‫ולמצוא את ילדת הנפאלם הזו,‬
‫איפה שהיא לא הייתה.‬
‫וניק אוט לא אמר, "היי, אני אבוא איתך".‬
‫הוא לא אמר לנו במשרד איפה היא הייתה.‬
‫טום פוקס וצלם הצוות השני שלנו,‬
‫שלושתנו יצאנו על האופנועים שלנו.‬
‫אני זוכר בבירור שמצאנו את קים פוק,‬
‫עמדתי ליד מיטתה עם קרל.‬
‫היא הייתה חבושה לחלוטין,‬
‫מוקפת ברשת,‬
‫והיא הייתה בהכרה.‬
‫הרגשתי זעם‬
‫והטרגדיה הזו והריח‬
‫כל כך נגעו ללבי.‬
‫היא הריחה כבשר שרוף,‬
‫וזה היה קשה מאוד.‬
‫קשה מאוד.‬
‫- ילדה שנכוותה מנפאלם‬ ‫מתאוששת בבית החולים -‬
‫בעזרת טום, ראיינתי את אביה‬ ‫וקיבלתי את הסיפור כולו.‬
‫- אמה ואביה היו לצד מיטתה. -‬
‫מעולם לא היה סיפור כמו וייטנאם.‬ ‫וייטנאם לקחה מאיתנו משהו.‬
‫קרל, איפה למדת את שמו של הצלם העצמאי?‬
‫ב-2010 הייתה לנו פגישת מחזור‬ ‫בשם "וייטנאם אולד האקס".‬
‫"האולד האקס" חשפו היבטים של קרל‬ ‫שאיש מאיתנו לא חשד בהם.‬
‫ואשתי, קים-יונג,‬
‫ישבה עם הצלם הקרבי של סגל התקשורת בסייגון‬
‫ששמע את השם.‬
‫האיחוד היה די גדול, הרבה השלמת פערים.‬
‫במרחק, ניק אוט ראה אותנו מראים משהו,‬
‫ואז מישהו אחר אמר לי "שמעת על החדש?‬
‫"אנחנו יודעים את שם הבחור עכשיו."‬
‫תוכלי לחזור על השם בשבילי?‬
‫ניי.‬ ‫-ניי.‬
‫שם וייטנאמי נדיר מאוד.‬
‫יהיה קשה למצוא את הצלם העצמאי‬ ‫כי הסיפור הזה קרה לפני המון זמן.‬
‫האנשים שיכלו לדעת מתו‬
‫הוא עברו לגור במדינה אחרת,‬ ‫ומקום הימצאם אינו ידוע.‬
‫כשפרסמנו פוסט בפייסבוק,‬ ‫המידע היה מעורפל מאוד.‬
‫- קוראים לו ניי -‬
‫- איפה מר ניי? -‬
‫אז לא היו לי תקוות גדולות.‬
‫"גארי, נהניתי לדבר איתך אתמול,‬
‫אבל עורך הדין שלי ייעץ לי לא להשתתף בסרט.‬
‫"אני מצטער, אני מסרב, ואתה ממשיך לנסות,‬ ‫"אבל לא אוכל לעשות יותר ממה שעשיתי."‬
‫זה כל כך מאכזב.‬
‫הוא העיתונאי המערבי השני שפנינו אליו‬
‫שהסכים לריאיון ואז התחרט.‬
‫אז מי לדעתנו היה בכביש באותו יום?‬
‫בתמונה הזאת שצולמה ע"י ניק אוט לפי איי-פי,‬
‫זיהינו את הצוות של אן-בי-סי,‬
‫צוות איי-טי-אן הבריטי,‬
‫כתב הניו יורק טיימס,‬
‫הכתב של שיקגו טריביון,‬
‫ועוד כמה שלדעתנו הם עצמאיים‬ ‫או צלמים צבאיים.‬
‫אז לכל מי שהצטרף אלינו,‬
‫דייוויד ברנט כאן,‬ ‫צלם עיתונות בעל שם עולמי.‬
‫דייוויד ברנט היה גם בטראנג באנג בזמנו,‬
‫ואז הוא היה גם במשרד איי-פי‬ ‫באותו אחר צהריים.‬
‫כולם חושבים שזה אני מימין.‬
‫זה לא אתה? בסדר.‬ ‫-לא, זה לא אני.‬
‫דייוויד אמר שוב ושוב שאין לו ספק‬ ‫שניק צילם את התמונה.‬
‫יכולנו לראות אנשים רצים מתוך העשן‬
‫במעלה הכביש לכיווננו,‬
‫וניק ועיתונאי נוסף‬
‫מיד יצאו בריצה במורד הכביש.‬
‫לקחו לי עוד 30 שניות לטעון את המצלמה שלי.‬
‫וב-30 השניות האלה,‬ ‫אז ניקי צילם את התמונה שלו.‬
‫אבל דייוויד, לטענתו,‬ ‫לא ראה מי צילם את התמונה.‬
‫ואני זוכר שהייתי במשרד‬ ‫של מחלקת הצילום של איי-פי‬
‫כשהטכנאי יצא‬ ‫עם הדפס קטן בגודל 13 על 18 ס"מ,‬
‫והורסט פאס רק הסתכל על זה,‬
‫ואמר, "עשית עבודה טובה היום, ניק אוט.‬ ‫לך תשלח את זה".‬
‫אז באותו אופן שפיטר ארנט תמיד אומר,‬
‫"הייתי במשרד של איי-פי. אני יודע מה קרה."‬
‫אבל פיטר לא היה עד‬ ‫למה שקרה בחדר הצילום.‬
‫היו מעט מאוד עדים‬ ‫למה שקרה בחדר הצילום.‬
‫לחתור תחת סוכנות איי-פי בווייטנאם‬
‫ולחתור תחת הורסט פאס זה עניין גדול.‬
‫והמורשות של כולם לכודות בזיכרון הזה.‬
‫טוב, אז מה לגבי הווייטנאמים‬ ‫שלא דיברו איתנו?‬
‫יש לנו את אנשי אן-בי-סי.‬
‫וו סו וטראן ואן תאן.‬
‫וו סו… סירב?‬ ‫-וו סו סירב.‬
‫התקשרתי ל… יום אחד, ושאלתי אותו על זה,‬
‫- קולו של צלם עצמאי -‬
‫והוא אמר, "דבר עם קרל.‬ ‫הוא דובר אמת". זה הכול.‬
‫בסדר.‬ ‫-הוא לא הסכים לומר יותר מזה.‬
‫כל הסיפור הוא לא על כך שניק גנב תמונה.‬
‫זה היה משהו שקרה לניק.‬
‫מעולם לא התייעצו איתו, נכון?‬ ‫ככל הידוע לנו מקרל.‬
‫זה פשוט ניתן לו.‬ ‫אז זו מסירת התאבדות, את מבינה?‬
‫מישהו זרק לו אבן לוהטת.‬
‫הוא, במובנים רבים, גם קורבן.‬
‫ואנחנו צריכים להתייחס אליו‬ ‫בהגינות ובכבוד הראויים.‬
‫- ניק היקר, -‬
‫- אני כותב כדי לשאול‬ ‫אם תהיה מוכן להתראיין -‬
‫טרי?‬ ‫-כן.‬
‫אז הסקייריידרס מפילים פה את הנפאלם.‬
‫אפשר לראות את אנשי התקשורת כאן,‬ ‫את הפיצוצים.‬
‫אפשר לראות כאן את ניק אוט‬ ‫עם תיקי הצילום והפונצ'ו שלו.‬
‫והקסדה שלו.‬
‫ברור מאוד.‬
‫והוא תמיד אמר שהסבתא יצאה ראשונה,‬
‫והאיש הזה נושא את התינוק השני.‬
‫וזו התמונה,‬
‫וזו הפריים הבא.‬
‫הנה, זו תמונה של ניק אוט.‬
‫אבל באופן מעניין,‬
‫היא צולמה מהצד של סייגון,‬
‫ופונה לעבר כל העשן.‬
‫ואז שורת הצלמים מסתובבת.‬
‫הילדים עברו בריצה.‬
‫ואז את רואה את מי אנחנו רואות פה?‬
‫אפשר לראות את ניק אוט,‬
‫אבל הוא בעצם לא ביחד עם קבוצת התקשורת‬
‫שצילמה את התמונה של קים פוק‬ ‫רצה במעלה הכביש‬
‫ועכשיו… מגיעה לכיוון…‬
‫לכיוון סייגון, הרחק מהמקדש.‬ ‫-כן.‬
‫אז אם ניתן את הרצף הזה…‬
‫כן.‬
‫למומחים פורנזים…‬
‫הם אמורים להיות מסוגלים לעזור לנו‬ ‫לקבוע מי היה האדם,‬
‫מי היה בעמדה הנכונה לצילום התמונה.‬
‫בסבירות מסוימת.‬ ‫-נכון.‬
‫יש חברה פורנזית מובילה בפריז‬ ‫שנקראת "אינדקס חקירות"‬
‫שתבדוק זאת בשבילנו.‬
‫גם אם הם לא יהיו חד משמעיים,‬
‫העובדה שניסיתם אומרת‬ ‫שאתם מתווכים הגונים, נכון?‬
‫כשהתמונה… תשעה חודשים או שנה לאחר מכן,‬
‫כשהתמונה זכתה בפוליצר,‬
‫פרס וורלד פרס פוטו,‬ ‫פרס מועדון העיתונות מעבר לים,‬
‫זה לא היה הזמן‬ ‫שבו יכולת להיחשף ולומר את האמת?‬
‫כבר היה מאוחר מדי, אני מעז לומר.‬
‫טאטאנו את זה מתחת לשטיח.‬
‫אף פעם לא דיברנו על זה.‬ ‫-למה?‬
‫הורסט פאס לא היה בחור‬ ‫שהיית רוצה להתווכח איתו.‬
‫לא הייתי בעמדה לעשות מזה עניין.‬
‫אבל למה לחכות עד שהורסט ימות?‬
‫אני לא חושב שזה הוגן במיוחד‬ ‫לומר שחיכיתי עד שהוא ימות.‬
‫כלומר, דיברתי על זה בפרטיות‬ ‫במשך השנים עם אנשים.‬
‫הורסט פאס, שהיה הממונה עליי.‬
‫אני הקלדתי את הכיתוב.‬
‫"צוות, לוכסן שם…"‬
‫בווייטנאם אולד האקס.‬
‫ופניתי לארנט ואמרתי,‬ ‫"אני לא יודע אם אתה מכיר את הסיפור הזה,‬
‫"אבל זה מה שקרה באמת."‬
‫זה כאילו שפכתי בפניו את הלב.‬
‫ויש לי כאן משהו מארנט, פיטר ארנט,‬
‫כתב איי-פי האגדי‬ ‫זוכה פרס הפוליצר ממלחמת וייטנאם,‬
‫חבר קרוב מאוד של הורסט,‬
‫שאומר, "קרל היקר,‬ ‫למען האמת, אני בהלם מהסיפור שלך.‬
‫"אתה ודאי מודע לכך שאיי-פי עם כל משאביהם,‬
‫"והורסט וחבריו הרבים,‬
‫"יחד עם ניק אוט בכבודו ובעצמו‬ ‫ושותפיו הווייטנאמים,‬
‫"יעשו כל מה שאפשר‬ ‫כדי להכפיש אותך ואת הטענות שלך‬
‫"ויאתגרו את כל מה שתגיד."‬
‫זה די כבד.‬
‫למעשה, די מדהים מצד ארנט.‬
‫ומה התאריך על זה?‬
‫החמישה באוגוסט, 2009.‬
‫ושוב, ב-2015,‬
‫בפורום ציבורי,‬
‫שמעת מארנט.‬
‫"הנהלת איי-פי מודעת היטב‬
‫"לטענות הפרטיות השקריות בעליל של רובינסון‬
‫"שנטענו בשנים האחרונות‬
‫"והיא תגן בחוזקה על המוניטין של ניק‬ ‫לפי עדויות‬
‫"ותיעוד צילומי של איי-פי מאותה תקופה‬ ‫אם הוא יחליט לפרסם את טענותיו."‬
‫פיטר ארנט טוען‬
‫שההנהלה הבכירה של איי-פי‬ ‫מודעת להאשמות שלך.‬
‫הם יצרו איתך קשר?‬ ‫-לא.‬
‫הם מעולם לא פנו אליי.‬
‫חשבת פעם ליצור קשר עם ניק?‬
‫ואתה יודע, לשוחח על זה איתו ישירות?‬
‫כשניק פרש באופן רשמי מסוכנות איי-פי,‬
‫שלחתי לו דוא"ל אישי‬
‫ואמרתי, "תראה, אתה יודע שאני יודע‬ ‫את הסיפור האמיתי.‬
‫"למה שלא תרד מהבמה ותיהנה מהפנסיה שלך?"‬
‫אבל הוא פשוט המשיך.‬
‫אני חושב שכמו הווייטנאמים,‬
‫הוא היה צריך להיות הרבה יותר צנוע. ענווה.‬
‫מה טוב יותר? מה נכון?‬
‫- קולו של טום פוקס -‬
‫המיתוס שמגיע עם חוסר הצדק‬
‫או חקירת המיתוס הזה למען מציאת האמת?‬
‫יש צד שלם של הסיפור‬
‫שלא מתועד,‬
‫וזה האדם שצילם את התמונה,‬
‫ומהיום שהוא צילם את התמונה,‬
‫הוא הודר מהמציאות.‬
‫ואיך זה מרגיש?‬
‫ואיך מרגישים אשתו וילדיו?‬
‫הסיפור הזה ראוי לצדק.‬
‫אחד החברים שלי, הוא פרסם את זה בפייסבוק.‬
‫- צ'ין דאו‬ ‫חבר של ניי -‬
‫קודם כול, זיהיתי את השם מיד‬
‫כי ניי הוא חבר קרוב שלי ועמית לעבודה.‬
‫וקראתי את הסיפור,‬
‫וראיתי את התמונה.‬
‫התקשרתי לניי באותו הרגע ואמרתי…‬
‫- תאנג דאו‬ ‫חבר של ניי -‬
‫"ניי, הסיפור שלך התגשם!"‬
‫הוא אמר, "באמת? יש אנשים שמחפשים אותי?"‬
‫אז הוא התרגש מאוד.‬
‫"אלוהים!"‬
‫"אנשים יגלו את האמת בקרוב מאוד."‬
‫הדבר היחיד שיכולנו לעשות היה לחכות.‬
‫אבל כשלושה ימים לאחר מכן,‬ ‫שלושה או ארבעה ימים לאחר מכן,‬
‫אחרי שפרסמנו את הפוסט בפייסבוק,‬ ‫בזמן שישבתי בבית קפה,‬
‫הטלפון שלי צלצל וקיבלתי שיחה.‬
‫אני תמיד אזכור את הרגע הזה.‬
‫ביקשתי ממנו לחזור על זה פעמיים.‬
‫הוא אמר, "מר ניי התקשר אליי".‬
‫"זה ניי. אני מי שאת מחפשת."‬
‫ואחרי זה, הסרתי את המשקפיים שלי,‬ ‫הרכנתי ראש,‬
‫ובכיתי.‬
‫הוא היה אמור להיות בווייטנאם רק לעוד חודש.‬
‫לכן הרגשתי שהייתי חייבת‬ ‫לצאת לפגוש אותו מיד.‬
‫- לה ואן: פיונה, מצאתי את מר ניי.‬ ‫אני הולכת לפגוש אותו. -‬
‫- פיונה:‬ ‫את צוחקת עליי!! -‬
‫- ספרי לי עוד! הוא חי?? -‬
‫- לה ואן:‬ ‫כן -‬
‫- פיונה:‬ ‫והוא צילם את התמונה??? -‬
‫- כן -‬
‫- פיונה:‬ ‫מרגש מאוד! -‬
‫- תקפידי רק לשאול שאלות. אל תיתני מידע.‬
‫- צריך לוודא שזה באמת הוא. -‬
‫הוא חיכה לנו משעות הבוקר המוקדמות‬
‫כשהוא גילה שנוכל לבוא לבקר.‬
‫הוא לא אכל כלום, פשוט ישב וחיכה.‬
‫אז כשראיתי אותו, אדם בשר ודם,‬
‫עומד מולי, איש מבוגר,‬
‫קשה לתאר‬
‫איך הרגשתי באותו רגע.‬
‫איזו תמונה הייתה שלך?‬
‫זו עם הילדה העירומה שבגדיה נשרפו.‬
‫- נגווין תאן ניי -‬
‫זו שזכתה בפוליצר בהמשך?‬
‫זו התמונה, כן.‬
‫ניק אוט בא איתי למשימה הזאת.‬ ‫אבל הוא לא צילם את התמונה הזאת.‬
‫הוא צילם תמונות רק מרחוק.‬
‫התמונה הזאת הייתה שלי.‬
‫הבחור מסוכנות איי-פי‬ ‫קיבל את התמונה ונתן לי הדפס‬
‫ואת שאר סרט הצילום.‬
‫נתתי את השאר לעיתונאי בסייגון.‬
‫למי מכרת אותו?‬
‫לבוס. ואז למחרת, חזרתי,‬ ‫והוא נתן לי הדפס בגודל כזה,‬
‫והוא נתן לי 20 דולר ואמר,‬ ‫"אני אקח את התמונה הזאת".‬
‫לקחתי את 20 הדולרים‬ ‫והזמנתי את שאר החבר'ה למשקה.‬
‫וזהו.‬
‫בדרך כלל, כשסוכנות ידיעות קנתה ממך תמונות,‬
‫האם הן נתנו לך קרדיט כשהן פרסמו אותן?‬
‫לא, לעתים נדירות. רק באירועים מיוחדים.‬
‫בדרך כלל, אחרי שהייתי חוזר מצילומים,‬ ‫פשוט הייתי נותן להם את סרט הצילום.‬
‫הם היו עושים מה שהם עושים, ולא פקפקתי בהם.‬
‫אחרי שפגשתי את ניי, הרגשתי כזו שמחה.‬
‫התעוררתי בוקר אחד,‬ ‫ואני רואה את החדשות בוואטסאפ.‬
‫יש לנו הקלטת אייפון של ניי,‬
‫וזה אכן הוא שצילם את התמונה.‬
‫חדשות מדהימות.‬
‫חלקנו את החיפוש אחר ניי עם בתו.‬
‫- הודעה לג'ני -‬
‫- ג'ני היקרה,‬ ‫תרשי לי להציג את עצמי… -‬
‫- תגובת דוא"ל מג'ני:‬ ‫אני באמת לא יודעת איפה להתחיל… -‬
‫- קראתי את הדוא"ל שלך שוב ושוב. -‬
‫- אני לא מאמינה שזה קורה לאבא שלי,‬ ‫האמת יכולה להתפרסם סוף סוף! -‬
‫- ג'ני נגווין‬ ‫הבת של ניי -‬
‫התקשרתי אליו.‬
‫אמרתי, "מה קורה, אבא?"‬
‫הוא אמר, "נחשי מה?‬
‫"לא תאמיני, מישהו מחפש אותי.‬
‫"הם ידעו על התמונה שלי."‬
‫הוא אמר, "הלכתי איתם לארוחת צהריים.‬ ‫הם אמרו לי.‬
‫"הם רוצים לספר את הסיפור.‬ ‫הם יודעים עליי והכול.‬
‫"את מאמינה?"‬
‫מה שקרה אחר כך‬ ‫היה מוזר מאוד ולא ייאמן.‬
‫שלחתי הודעה לניי‬ ‫לראות מה שלומו כדי לשמור על קשר,‬
‫אבל לא קיבלתי תשובה‬ ‫במשך לילה שלם ולמחרת בבוקר.‬
‫למחרת, ניסיתי להשיג אותו שוב.‬
‫התקשרתי כל הלילה וכל הבוקר,‬ ‫אבל הוא עדיין לא ענה.‬
‫התקשרתי אליו שוב, אבל הוא לא ענה.‬
‫לא הפסקתי להתקשר.‬
‫אז למחרת אחר הצהריים התקשרתי שוב.‬
‫מכרה של מר ניי ענתה לטלפון‬
‫ואמרה לי שהוא חטף שבץ.‬
‫היא אמרה שהוא עלול להיכנס לתרדמת‬ ‫ושמצבו היה קשה.‬
‫קשה מאוד.‬
‫הייתי‬
‫נסערת כל כך במחשבה עליו שוכב בבית החולים,‬
‫במצב כל כך לא יציב בין חיים ומוות.‬
‫נזכרתי במשהו שהוא אמר לי.‬
‫"אם אין לי ראיות, אז אני אפס,‬
‫"בעוד האדם השני הוא גיבור."‬
‫אבא שלי,‬
‫הוא נולד למאהבת של סבא שלי.‬
‫הם לא רצו אותו,‬
‫אז הם מסרו אותו למשפחה‬ ‫שעבדה אצל סבא וסבתא שלי,‬
‫שאהבה אותו מאוד.‬
‫אבא שלי עזב את הכפר, והוא נסע לסייגון.‬
‫אז הוא נרשם לבית הספר לצילום.‬
‫שם הוא פגש את אמא שלי.‬
‫היא הייתה ספרית בבניין הסמוך.‬
‫אז הם התחתנו, ואז הביאו את שלושתנו.‬
‫הוא התגייס לצבא, אבל הוא רק צילם.‬
‫הצבא שלח אותו ללמוד בארה"ב,‬
‫ושם הוא קיבל את התעודה.‬
‫- תעודת סיום בהצלחה -‬
‫- של קורס תפעול מעבדת צילום -‬
‫הם קידמו אותי לדרגת סגן‬
‫כי הייתה לי התעודה הזאת‬ ‫מיחידת הלוחמה הפסיכולוגית.‬
‫עבדתי במחלקת הקולנוע לאיסוף חדשות.‬
‫מתי ב-1975 היגרת לארה"ב?‬
‫חודש לפני שצבא הצפון הגיע.‬
‫כיוון שעבדתי בשגרירות ארה"ב,‬
‫הם נתנו עדיפות לאנשים‬ ‫שהיו אחראים על עבודות חשובות.‬
‫אני זוכרת בבירור‬
‫אבא שלי, הוא פשוט אמר,‬
‫"אתם צריכים להתכונן. אנחנו עוזבים."‬
‫הם יצאו בהודעה, "אתם לא בחופשה.‬
‫"אתם עוזבים את המדינה שלכם."‬
‫אז ככה הגענו לכאן.‬
‫- קליפורניה‬ ‫שישה חודשים אחרי השבץ של ניי -‬
‫היי.‬ ‫-היי, גארי.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-מה שלומך?‬
‫שמח מאוד להכיר אותך.‬ ‫-נפלא לראות אותך.‬
‫אתה נראה נהדר. מה שלומך?‬
‫בסדר. אני בסדר. מה שלומך?‬
‫אני בסדר גמור.‬ ‫אני שמח לראות אותך במצב טוב.‬
‫טוב לראות אותך.‬
‫פנטסטי.‬ ‫-כן.‬
‫שניכנס?‬ ‫-בסדר. כן, תיכנס.‬
‫אחריך, בנאדם.‬
‫אתה נראה נפלא.‬ ‫-תודה. תודה רבה.‬
‫בוא, גארי.‬
‫אני תוהה אם נוכל להחזיר אותך למלחמה.‬
‫ב-8 ביוני, 1972,‬
‫תוכל להסביר לי קצת מה עשית באותו יום ולמה?‬
‫טוב, יש ערוץ, אני לא יודע איזה,‬
‫אבל הם ביקשו ממני ללכת לצלם.‬
‫כי הם אמרו שהווייטקונג‬ ‫כבר הגיעו לטראנג באנג.‬
‫הם במקדש בטראנג באנג.‬
‫לא היה להם נהג. אז אמרתי, "אני גם נהג".‬
‫אז שכרתי רכב, ונסעתי לשם.‬
‫כשהגעתי לשם,‬
‫ראיתי מטוסים טסים מעל,‬
‫מה שהעיד על כך שיהיו צרות.‬
‫קראתי לכמה בחורים ואמרתי,‬
‫"תהיה לכם עבודה בקרוב."‬
‫חשבתי שאזרחים מסתתרים שם.‬
‫ואז המטוסים הפילו שתי פצצות.‬
‫מכיוון שזה הכביש הראשי,‬ ‫הם צריכים לברוח משם.‬
‫אין עוד לאן לברוח.‬
‫הכנתי הכול מראש.‬
‫ראיתי את התמונה באותו הרגע‬ ‫ופשוט צילמתי אותה.‬
‫והצלחתי לתעד את הרגע הזה,‬
‫וידעתי שצילמתי את התמונה המנצחת.‬
‫אז יש לי…‬
‫ניי, זו מצלמה מאותו הסוג‬ ‫שהשתמשת בו באותו יום?‬
‫כן, זו המצלמה. היא הייתה "פנטקס".‬
‫כן, עדשת 50 מ"מ.‬
‫רגילה.‬
‫מתי ראית את התמונה הזאת שוב?‬
‫אחרי שמכרתי את התמונה,‬ ‫כעבור שישה או שבעה חודשים.‬
‫מישהו בסוכנות איי-פי אמר לי,‬
‫"התמונה שלך הגיעה לארה"ב.‬
‫"היא זכתה בפרסים.‬
‫"אתה רוצה להגיש תלונה?"‬
‫ניסיתי להיזכר וחשבתי,‬ ‫"אין לי איך להוכיח את זה.‬
‫"תן לי ללכת הביתה ולבדוק."‬
‫וראיתי שאשתי קרעה‬ ‫את ההדפס שהבחור נתן לי‬
‫וזרקה אותו.‬
‫ניי, חשבת שזו הייתה טעות בזמנו,‬
‫שהשמות שונו על התמונה?‬
‫חשבת שזה נעשה בכוונה?‬
‫לא, בכוונה.‬
‫ידעתי את זה מיד.‬
‫כן.‬
‫זה המקצוע שלי. ידעתי.‬
‫באותו יום, אוט היה‬ ‫צלם הצוות היחיד של איי-פי שם.‬
‫אז הבחור מסוכנות איי-פי‬ ‫זקף את התמונה לזכותו.‬
‫ראית אותו מאז ודיברת איתו על זה?‬
‫פגשתי אותו, אבל לא בירכתי אותו,‬ ‫והוא גם לא בירך אותי.‬
‫כעסתי.‬
‫עבדתי קשה בשביל זה,‬ ‫אבל הבחור הזה זכה בכול.‬
‫הוא קיבל הכרה. הוא קיבל פרסים.‬
‫הוא נחגג בווייטנאם.‬
‫אני זוכרת שבאותו יום, אבא שלי חזר הביתה,‬
‫הוא התיישב, והוא הוציא מהכיס שלו‬ ‫את סרט הצילום,‬
‫והוא זרק אותו הנה ואמר,‬ ‫"אה, מכרתי את זה היום".‬
‫והוא פשוט זרק את התמונה הזאת על המקרר.‬
‫אחרי שאבא שלי עזב,‬
‫אני ואחי הצעיר,‬
‫הלכנו על קצות האצבעות והפכנו אותה.‬
‫ואחי הצעיר, הוא זה שעשה את זה ראשון,‬
‫והניח אותה בחזרה.‬
‫ואז אמר בשקט, "אל תגידי כלום".‬
‫וחשבתי, "אה, אני חייבת לראות". נכון?‬
‫אז עשיתי את אותו הדבר,‬
‫והחזרתי אותה מיד.‬
‫והסתכלנו אחד על השני.‬
‫היינו בהלם מוחלט.‬
‫היא בערך בגילי.‬
‫ולמה היא עירומה? ולמה היא צורחת?‬
‫ואז, כשאמא שלי ניקתה,‬
‫היא מלמלה לעצמה,‬
‫"למה שאבא שלך יביא תמונה כזאת הביתה?"‬
‫היא קרעה אותה וזרקה אותה לפח האשפה מיד.‬
‫תזכרו, אמא שלי הייתה‬ ‫אישה וייטנאמית מסורתית.‬
‫אחרי זה, אבא שלי נלחץ.‬
‫הוא אמר, "רואה, אם לא היית זורקת אותה,‬
‫"תראי, היה לי משהו שיוכיח את זה."‬
‫בלי סוף,‬
‫עד שהם התגרשו.‬
‫גארי, אתה רוצה משהו לאכול?‬ ‫-בטח. זה נהדר. תודה.‬
‫מתי נולדת, אנתוני?‬
‫נולדתי ב-1961.‬ ‫-61'. כן.‬
‫אז כל הילדות שלך הייתה במהלך המלחמה, נכון?‬
‫כן, משהו כזה.‬ ‫-כן.‬
‫אז בילית הרבה זמן עם ניי במהלך המלחמה?‬ ‫אני יודע שהוא עבד.‬
‫כן, אבל הוא תמיד חזר‬ ‫כדי שאנקה את המכונית שלו.‬
‫אני זה שתמיד ניקה את המכונית.‬ ‫-ניקית את המכונית של אבא שלך.‬
‫אנתוני, דיברנו על התמונה שאביך צילם.‬
‫איך אתה מרגיש כשאתה רואה את התמונה הזו?‬
‫בכל פעם שאני רואה את התמונה,‬ ‫אני אומר, "אבא שלי צילם את התמונה".‬
‫זה הכול.‬
‫אבל איתו, זה סיפור אחר.‬
‫תמיד היה לו משהו כאן.‬
‫"למה אף אחד לא שם לב אליי בזמנו?‬ ‫זה אני. אני זה שצילם את התמונה."‬
‫זה הוא.‬ ‫-אני מצטער.‬
‫את בסדר?‬
‫לא.‬
‫אני מצטערת.‬
‫טוב, זה סוג של קרב אבוד.‬
‫ואני חושב שהוא מנסה לשכוח מזה‬
‫כאילו, "בסדר". כי אין…‬
‫- מייקל קינטנייה‬ ‫בעלה של ג'ני -‬
‫אין עזרה, אין מה לעשות.‬
‫בחיי שאני לא מצליח להבין‬
‫למה הם נתנו לניי הדפס של תמונה שהוא צילם,‬
‫ההוכחה שהוא צילם את התמונה.‬ ‫-כן.‬
‫לתת לו את ההוכחה של משהו שלקחתם ממנו,‬
‫זה מעשה מוזר מאוד.‬
‫כן.‬
‫מבחינתי, בעיקרון, יש חוסר צדק,‬
‫זה פשוט חוסר צדק כללי.‬ ‫אני לא חושב שהם היו עושים את זה‬
‫לצלם מערבי באמריקה, או צרפתי או אנגלי.‬
‫אז אני באמת חושב שבאמת ניצלו את אבא שלכם,‬
‫כמו צלמים רבים‬
‫ועיתונאים עצמאיים רבים‬
‫ממדינות רוב העולם מהדרום העולמי‬
‫שנוצלו לפני כן ומאז.‬
‫ואני חושב שצריך להתייחס לזה.‬
‫כן. לא, אתה יודע מה?‬ ‫אני חושב על זה כל הזמן.‬
‫הרבה אנשים יודעים שהוא צילם את התמונה.‬
‫אני יודע שהדוד שלי,‬
‫הדודה שלי,‬
‫כל חבריו שעובדים בסי-בי-אס, אן-בי-סי,‬
‫כולם יודעים.‬
‫למה לאף אחד אין אומץ לומר משהו על זה?‬
‫אז מה יהיה פתרון טוב מבחינתך עכשיו?‬
‫אני רוצה שאיי-פי יספרו את הסיפור האמיתי,‬
‫את הסיפור של אבא שלי.‬
‫"…לך‬ ‫יום הולדת שמח, סבא היקר‬
‫"יום הולדת שמח!"‬
‫אבא ואני, דיברנו על זה‬
‫פעמים רבות.‬
‫אם רק האדם שעשה מה שעשה‬
‫יתוודה,‬
‫אז כולם ידעו.‬
‫אבל חוץ מזה, זה‬
‫לא יקרה.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫אבא שלי מזדקן.‬
‫כמו מלאך על כדור הארץ‬ ‫שדופק על הדלת של אבא שלי‬
‫ואומר לו, "הגיע הזמן לספר את האמת בשבילך".‬
‫כשדיברנו עם ניי,‬
‫מה שגילינו זה שאף אחד לא פנה אליו.‬
‫הוא לא דיבר עם אף אחד.‬
‫הסיפור שלו לא הושפע‬ ‫על ידי שום גורם חיצוני.‬
‫הוא חי חיים שקטים וצנועים‬
‫בבידוד מושלם בקליפורניה עם משפחתו.‬
‫זה אדם שבילה את כל חייו‬ ‫בתעשיית הצילום והקולנוע.‬
‫עבר הכשרה כצלם קולנוע.‬
‫- נגווין תאן ניי‬ ‫צלם קולנוע -‬
‫אז באותו יום,‬
‫ניי הוא צלם המלחמה המומחה והמיומן ביותר‬
‫שעומד על הכביש הזה.‬
‫- ג'ני: חדשות טובות,‬ ‫דוד שלי הסכים להתראיין -‬
‫- דרך אגב, דוד שלי תאן‬ ‫היה איש הסאונד באותו יום. הוא היה שם!! -‬
‫היי, גארי. מה שלומך?‬ ‫-נהדר לראות אותך.‬
‫אני רוצה שתכיר את דודי.‬
‫נעים מאוד להכיר אותך, תאן.‬ ‫-תודה, אדוני. תודה.‬
‫תודה רבה. נעים מאוד להכיר, אדוני…‬
‫- טראן ואן תאן -‬
‫הייתי פעם סאונדמן בחדשות אן-בי-סי.‬
‫נכון.‬ ‫-במשך שנים רבות.‬
‫כן. ומתי פרשת?‬
‫פרשתי בגיל 63.‬
‫כן.‬ ‫-אבל עכשיו אני בן 92.‬
‫זה די מדהים.‬ ‫-כן, תודה.‬
‫אז כשצילמת את הסצנה הזאת,‬
‫זו התמונה המפורסמת, מי היה איתך על הכביש?‬
‫כן, באמצע הכביש.‬ ‫-כן.‬
‫ואז הילדה באה לכיווננו.‬ ‫-כן.‬
‫הייתי באמצע הכביש והחזקתי את המיקרופון.‬
‫ונגווין תאן ניי היה משמאלי‬ ‫וצילם את התמונה של הילדה הזאת.‬
‫האם ניק אוט היה שם באותו זמן?‬
‫לא.‬ ‫-לא, בסדר.‬
‫אז כשעזבת את טראנג באנג,‬ ‫נסעת חזרה לסייגון.‬
‫סייגון.‬
‫ומה עשית לאחר מכן?‬
‫אחרי הצילומים, אמרתי למר נגווין תאן ניי‬
‫שהמשרד של איי-פי היה ליד שלי.‬
‫הקונה של סרט הצילום היה מר הורסט פאס.‬
‫אני לא יודע איך לאיית את שמו באנגלית.‬
‫אבל אנשים קראו לו הורסט פאס.‬
‫אחרי פיתוח סרט הצילום,‬ ‫הוא חתך את התמונה של הילדה שנכוותה,‬
‫הניח אותה בצד ואמר, "אני אקנה את הסרט".‬
‫הוא גם נתן לי הגדלה של הילדה שנכוותה.‬ ‫20 על 25 ס"מ.‬
‫אז, תאן, כשגילית שנתנו את התמונה לניק אוט,‬
‫אמרת משהו למישהו באותו זמן?‬
‫לא אמרתי כלום כי…‬
‫לאף אחד…‬
‫לא היה אכפת.‬
‫ובנוסף, הייתי שכיר.‬
‫הייתי צריך כסף‬
‫כדי לתמוך במשפחה שלי.‬
‫ולא רציתי צרות.‬
‫אבל הבנתי שראש הלשכה של איי-פי‬
‫ומנהל הלשכה שלי וראש הלשכה הבכיר שלי,‬
‫היו חברים קרובים.‬
‫לא יכולתי לפתוח את הפה.‬
‫אם היו מפטרים אותי,‬ ‫איך המשפחה שלי הייתה שורדת?‬
‫הייתי צריך לסתום את הפה…‬
‫אני מבין.‬ ‫-במשך יותר מ-50 שנה.‬
‫המצפון שלי לא רגוע.‬
‫בכל פעם שאני חושב על זה,‬ ‫אני לא יכול לאכול או לישון טוב.‬
‫אני חווה מחדש את הרגע הזה מלפני 50 שנה.‬
‫באותו יום,‬
‫האמת שהדחקתי בפנים,‬
‫שגרמה לי לשקר לעצמי,‬
‫הותירה בי אי שקט.‬
‫- הו צ'י מין סיטי -‬
‫- מוזאון שרידי המלחמה -‬
‫"רקוויאם", תערוכה שמכבדת‬
‫את כל הצלמים מווייטנאם ומחו"ל‬
‫שמתו במהלך המלחמה,‬
‫הייתה מעשה של זיכרון.‬
‫הורסט היה הכוח המניע מאחורי הפרויקט הזה.‬
‫הכרתי את הורסט.‬
‫הוא היה מורכב, פרדוקס.‬
‫קשוח, תחרותי.‬
‫ועם זאת מסוגל לגלות חמלה גדולה.‬
‫אחיו של אוט, וין תאן מי,‬
‫הוא היה בין עובדי האיי-פי שנהרגו בתפקיד.‬
‫הורסט היה אחראי על העסקת ניק‬ ‫כדי להבטיח שלמשפחה תהיה הכנסה כלשהי.‬
‫אתה יודע למה הורסט קיבל את ההחלטה‬
‫להוסיף את שמו של ניק אוט לכיתוב?‬
‫הורסט היה הרוס ממותו של מי‬
‫וחשבתי שזו הייתה הדרך שלו לחלוק לו כבוד.‬
‫אני יכול להבין למה הורסט‬ ‫היה יכול להרגיש רע בגלל זה כל חייו,‬
‫על מה שקרה, נכון?‬ ‫הוא שלח אותו למשימה ההיא.‬
‫זה היה נורמלי שצלמים עצמאיים‬ ‫קיבלו הדפסים של התמונות‬
‫שאיי-פי קנו מהם?‬
‫כן, זה היה די נפוץ, כן,‬
‫אם היו לנו הדפס או שניים מיותרים.‬ ‫במקרה הזה, היו כמה.‬
‫משהו מטריד אותי,‬
‫אם איי-פי… לקחו את התמונה‬
‫מהצלם העצמאי,‬
‫שמו עליה שם של מישהו אחר,‬
‫למה הם נתנו לו הדפס,‬
‫כלומר, הוכחה, של אותה התמונה?‬
‫זה היה הורסט שעשה את כל זה.‬
‫זה היה חריג מאוד, אני חייב לומר,‬
‫במיוחד אחרי החלפת השם.‬
‫חריג, או שייתכן שהוא היה בטוח‬ ‫שניי לעולם לא יגיד שום דבר?‬
‫בדיוק.‬
‫אתה יודע, פאס בהחלט היה בטוח בעצמו.‬
‫סוף סוף שמענו מוו סו.‬
‫הוא ואחיו, וין, היו צלמים של רשתות בארה"ב‬
‫אשר צילמו צילומים איקוניים של המלחמה.‬
‫וו סו לא היה בטראנג באנג,‬
‫אבל הוא הבין היטב‬ ‫את עולמו של העובד העצמאי.‬
‫- וו סו‬ ‫צלם, חדשות אן-בי-סי -‬
‫אם היית כתב צבאי עצמאי‬
‫ויצאת לצלם,‬
‫היית מגיש את התמונות לאיי-פי.‬
‫במיוחד אלה מהצבא, הם היו עניים, אתה מבין?‬
‫הם פשוט נתנו להם את התמונות‬ ‫כדי להרוויח כסף‬
‫התהילה לא הייתה חשובה.‬
‫זה אומר שהם לא הלכו לאיי-פי‬ ‫כדי לקחת בעלות על התמונה הזו,‬
‫כי הם חשבו שברגע ששילמו להם,‬ ‫התמונה הזאת הייתה שייכת לאיי-פי?‬
‫כן, זו המדיניות של איי-פי.‬
‫אז יכולות להיות תמונות רבות‬ ‫שצולמו על ידי אנשים אחרים.‬
‫זה קרה.‬
‫אני חושב שבכל הנוגע לתמונה של ניק אוט,‬
‫קשה מאוד לקבוע מי הצלם האמיתי.‬
‫ניק אוט ודאי יודע אם הוא צילם אותה או לא.‬
‫השגנו מסמך פנימי מסוכנות איי-פי.‬
‫הורסט מסביר כמה קשה היה‬
‫לגרום למשרד בניו יורק‬ ‫לשייך שמות וייטנאמים לתמונות שלהם.‬
‫הוא אומר,‬
‫"אמריקאים לעגו לשמות הווייטנאמים.‬
‫"אם הם לא השתמשו בשמות גנאי,‬ ‫אז לא לקחו אותם ברצינות,‬
‫"כי היו להם שמות מצחיקים.‬
‫"אז היה כאן היעדר רצון‬
‫"לתת לווייטנאמים את הקרדיט שהגיע להם."‬
‫- הודעה לניק אוט:‬ ‫ניק היקר, אני נמצא כעת בסייגון -‬
‫- ואני רואה במדיה החברתית שגם אתה כאן. -‬
‫- כתבתי לך לפני כמה חודשים…‬ ‫אני תוהה האם נוכל להיפגש? -‬
‫- האם 13:00 בקפה של חצר מלון… יתאים לך? -‬
‫- אני אהיה שם עד 14:00.‬ ‫ברכות חמות, גארי. -‬
‫היי, תודה שהסכמת לדבר.‬
‫אנחנו מדווחים על הטענות…‬
‫- שיחה לאסוסייטד פרס -‬
‫שניק אוט הוא לא הצלם‬
‫של התמונה זוכת הפוליצר המפורסמת.‬
‫אני אשמח לשתף פעולה עם איי-פי.‬
‫אני רוצה לערב אתכם בחקירה הזאת,‬
‫אם ירשו לנו להיכנס לארכיון,‬ ‫ולחלוק איתכם מידע.‬
‫כן.‬
‫אבל אני גם רוצה להבהיר לאיי-פי,‬ ‫אם יורשה לי,‬
‫עובדים אחרים לשעבר באיי-פי,‬ ‫לא מי שחשף את המידע כמובן,‬
‫השתמשו בשם של איי-פי כדי להסתיר את המידע,‬
‫והם אמרו שהנהלת איי-פי מודעת לטענות‬
‫ותכפיש את חושף המידע.‬
‫כן.‬
‫תודה ותשמרי על עצמך. תודה.‬
‫היא רק ניסתה לגלות מה אנחנו יודעים,‬
‫והיא די פתוחה.‬
‫היא אמרה, "אני צריכה לחזור ולדווח על זה,‬
‫"ונהיה בקשר."‬
‫אבל לא הייתה מגננה בכלל.‬ ‫הם היו פתוחים מאוד.‬
‫כן, רק נחכה ונראה.‬
‫מאז שקרל סיפר לך על הסיפור הזה,‬
‫הוא כתב ספר שבו הוא לא ציין את זה כלל.‬
‫כן. התגובה שלי הייתה ברורה מאוד.‬
‫"קרל, אתה חייב לספר את הסיפור.‬
‫"אתה חייב לומר את האמת."‬
‫הוא היה כן איתך? הוא אמר בסוף,‬ ‫"אין לי כוחות"?‬
‫תראה, בסדר…‬ ‫-מה הוא אמר לך?‬
‫קודם כול, הוא אמר, "לא יאמינו לי".‬
‫הורסט פאס מת. הוא אמר, "זה קל מדי".‬
‫הם תמיד אומרים, "למה חיכית?‬
‫"אתה אופורטוניסט."‬
‫והוא מנה את כל הסיבות,‬
‫ואני לא בטוח שאף אחת מהסיבות הייתה מוצדקת.‬ ‫זה לא היה מוצדק מבחינתי.‬
‫פשוט המשכתי ללחוץ עליו לעשות את זה.‬
‫והוא היה שולח לי טיוטות של הסיפור האמיתי‬
‫ואומר, "אני רוצה שתקרא את זה".‬
‫ואז הייתי אומר,‬ ‫"זה הסיפור שאתה צריך לספר".‬
‫ואז קיבלתי את הספר הסופי,‬
‫וזה לא היה שם.‬
‫אמרתי, "אתה שוב לא מדבר בכנות.‬ ‫אתה עדיין לא אומר את האמת".‬
‫אז הוא שלח לי את הדוא"ל הזה‬ ‫ב-20 בינואר, 2018.‬
‫"טום היקר, שיט, בנאדם.‬
‫"היה עדיף‬
‫"אם פשוט היית מסכים‬ ‫עם התיקונים של כל העניין עם ניק אוט.‬
‫"כל הסיפור המזוין הזה רודף אותי.‬
‫"אני שונא את זה.‬
‫"כמה פעמים,‬
‫"כמה אני אמשיך את כל הסיפור הזה‬
‫"עד לרגע שיא ציבורי מאוד‬
‫"כפלא חד פעמי בניו יורק טיימס,‬
‫"שהרגיז כמעט את כל עמיתיו לשעבר‬
‫"שאת רובם, בוא נודה באמת, תיעבתי‬ ‫ומעולם לא השתלבתי איתם,‬
‫"אני, רק בחור מקומי שהעסיקו מהרחוב,‬
‫"רק עורך צילום מחורבן?‬
‫"כאילו, אני רק מבקש‬ ‫להביא על עצמי צרות, זה העניין?"‬
‫זה קרל המיוסר‬
‫עם השד הזה בפנים שהוא מנסה לשחרר ולא יכול,‬
‫והוא כועס עליי כי לא ויתרתי לו.‬
‫וניסיתי,‬
‫אבל הוא חבר.‬
‫לקרל אין מה להרוויח מלספר את הסיפור הזה.‬
‫יש לו המון מה להפסיד, למעשה.‬
‫אני חושב שזה…‬
‫זה הופך אותו למקור…‬
‫ישר מאוד.‬
‫אני לא יכול לתאר לעצמי שמישהו ימציא סיפור‬
‫שירדוף אותו לשארית חייו.‬
‫הוא מנסה להיפטר מזה בהתחבטות עם האמת.‬
‫זו אפלה חזקה ומשכנעת.‬
‫קיבלנו חדשות איומות שניי חטף שבץ.‬
‫לא ידענו מה לעשות.‬
‫רק רציתי לפגוש אותו ולהגיד, "אני מצטער".‬
‫זה משהו שהייתי חייב לעשות באופן אישי.‬
‫שלום, ניי.‬
‫היי.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫אני מרגיש רע שגנבנו את השם שלך, נכון?‬
‫אז אני רוצה להתנצל.‬
‫אתה ההוכחה שלי,‬
‫ואני ההוכחה שלך.‬
‫רגע קצר אחד לכד את כולנו‬ ‫לסוג כזה של קורבנוּת.‬
‫תודה שעמדת לצידי כל הזמן הזה.‬
‫זה סיפור עצוב מאוד.‬
‫למעשה הכי קטן יכולות להיות השלכות עצמות.‬
‫- ניק אוט - צלם איי-פי‬ ‫צלם עצמאי -‬
‫אפשר רק לעבור‬
‫על הנרטיב של ניק?‬
‫זה מה שהוא אומר.‬
‫הוא אומר שבאותו בוקר‬ ‫הוא נסע בוואן של איי-פי עם נהג.‬
‫אני ועוד אדם בשם דייוויד ברנט ממגזין טיים.‬
‫אני ואדם וייטנאמי בשם הואנג ואן דיון‬
‫כתב עצמאי בסוכנות איי-פי ויו-פי-איי,‬
‫והיה עוד מישהו, ניי, שהיה נהג של אן-בי-סי.‬
‫הוא לא היה איש תקשורת.‬
‫הוא נהג ברכב עם העיתונאים.‬
‫הוא הסיע חבר שלי, לה פוק דין,‬
‫צלם שצילם את כל זירת ההפצצה.‬
‫אף אחד לא חולק על כך שהוא היה שם.‬
‫אין ויכוח על כך שהוא צילם באותו יום.‬
‫- הנרטיב של ניק -‬
‫קים פוק תמיד אומרת שהיא הייתה בהלם‬ ‫והיא לא ממש זוכרת את התקרית.‬
‫הצלם שצילם אותי,‬
‫לצערי, אני לא זוכרת את פניו.‬
‫הראשונה שרצה החוצה הייתה אישה זקנה,‬
‫בת 70 לפחות. היא רצה ראשונה.‬
‫ואז הילדים ברחו החוצה.‬
‫אף אחד לא חולק על כך‬ ‫שהוא צילם את הסבתא והתינוק.‬
‫הסבתא והתינוק גוסס.‬
‫האם הוא אומר, באופן חד משמעי,‬
‫שהוא צילם את התמונה המפורסמת‬ ‫אחרי שהוא צילם את הסבתא?‬
‫כן.‬ ‫-כן, אז זה הרצף שלו.‬
‫זה הרצף שלו.‬ ‫-בסדר.‬
‫בדיוק צילמתי תמונה. הסתכלתי דרך העינית‬
‫ופתאום ראיתי ילדה,‬
‫הידיים מושטות, רצה, ושאלתי את עצמי,‬
‫"למה היא לא לובשת בגדים?"‬
‫הייתי חייב לרוץ אליה ולצלם את התמונה.‬
‫ולפי הנרטיב של ניק,‬
‫הוא מצלם עם… הלייקה שלו.‬
‫הוא משתמש בעדשת 35 מ"מ. זה מה שהיה לו.‬
‫ואז הוא שם עליה מים.‬
‫כולם עוזבים.‬ ‫-כן.‬
‫והוא לוקח את קים, הילדה,‬ ‫ואת אחיה לבית החולים קו צ'י,‬
‫שזה בית החולים הקרוב ביותר,‬ ‫בוואן של איי-פי, הוא אמר כמה פעמים.‬
‫ואז הדוד של קים פוק רץ‬
‫ושאל אם אוכל לקחת את הילדים לבית החולים.‬
‫היה לי ואן. פתחתי את הדלת.‬
‫הרמתי את קים פוק והנחתי אותה על רצפת הרכב‬
‫כי היו לה כוויות קשות בגב,‬ ‫אז לא יכלה להישען.‬
‫ואז שלושה ילדים קפצו פנימה.‬
‫עם זאת, בסרט תיעודי מ-1984,‬
‫אמא של קים פוק מספרת סיפור אחר.‬
‫- קים פוק (1984) -‬
‫היא נכוותה קשות. לא ידענו איך להציל אותה.‬
‫היה שם דוד שנשא אותה על גבו ורץ.‬
‫הוא לקח אותה לבאק הא, קו צ'י.‬
‫משם, מטוס לקח אותה לבית החולים לילדים.‬
‫כן.‬ ‫-נכון.‬
‫ואז ניק טען שהוא הלך לאיי-פי,‬
‫שהוא נכנס לחדר החושך‬ ‫כדי לפתח את סרט הצילום עם ג'קסון.‬
‫כן, קרל אומר שניק לא היה שם כשהוא הגיע‬
‫ושניק הגיע מאוחר יותר בבגדים אזרחיים.‬
‫הורסט אמר, "עבודה טובה, ניק".‬ ‫-"עשית עבודה טובה." כן.‬
‫"עשית עבודה טובה."‬ ‫זה מה שדייוויד ברנט אמר.‬
‫- פריז -‬
‫נעים להכיר סוף סוף.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫היי, חברים.‬ ‫-שלום, פיונה. מה נשמע?‬
‫נעים מאוד.‬ ‫-שלום, גארי.‬
‫שלום, גארי.‬ ‫-טוב לראות אותך.‬
‫אז כדי להסביר את התהליך‬ ‫והמתודולוגיה שבהם השתמשנו…‬
‫- אינדקס חקירות -‬
‫כדי לנתח את הצילומים שחלקתם איתנו,‬
‫מסוג של אריגה של כיוונים ורמזים שונים,‬
‫אני חושב שמופיעה תמונה כוללת ברורה.‬
‫- אינדקס -‬
‫התחלנו בבדיקת התמונות‬ ‫והסרטונים שסיפקתם לנו,‬
‫שצולמו בטראנג באנג באותו יום.‬
‫השתמשנו בתמונת לוויין מנובמבר 1972‬ ‫כדי להבין את מבנה האזור‬
‫והתחלנו להתאים נקודות ציון‬ ‫בין התמונות לבין תמונת הלוויין…‬
‫- מקדש קאו דאי -‬
‫כדי לקבוע איפה כל תמונה צולמה.‬
‫- כביש ראשי -‬
‫- מחסום -‬
‫הרצף שאנחנו מתמקדים בו‬
‫מתחיל בהפצצה האווירית‬ ‫והפיצוצים של פצצות נפאלם‬
‫סביב מקדש קאו דאי בטראנג באנג.‬
‫הרגע הזה תועד בצילומים‬ ‫על ידי צוות חדשות של איי-טי-אן הבריטית.‬
‫- מקדש קאו דאי -‬
‫בתמונה שצולמה זמן קצר לאחר מכן,‬
‫ניתן לראות קבוצת כתבים ליד המחסום והגשר‬
‫שתואמים למיקום הזה בתמונת הלוויין.‬
‫- מחסום -‬
‫הם פונים למקדש,‬
‫שנמצא במרחק של כ-500 מטרים, או שליש מייל.‬
‫זו התמונה הראשונה שבה רואים את קים פוק,‬
‫בין קבוצת ילדים אחרים.‬
‫הם יוצאים משדה לכביש הראשי,‬
‫בליווי חיילים.‬
‫מאחוריהם, אנו מזהים‬ ‫שביל עפר אנכי לכביש הראשי,‬
‫שכנראה מתאים למיקום הזה בתמונת הלוויין.‬
‫התמונה הזמינה הבאה‬ ‫היא זו הידועה בתור "ילדת הנפאלם".‬
‫קים פוק והילדים האחרים הולכים בכביש הראשי,‬
‫כשהם מתרחקים מהמקדש וממקום הפיצוץ.‬
‫בעזרת הצלבה של מספר נקודות חזותיות‬
‫קבענו מיקום משוער של הצלם על הכביש,‬
‫אשר מיוצג במודל התלת-ממדי שלנו.‬
‫התשליל המקורי של התמונה מאשר שהתמונה הבאה‬
‫צולמה על ידי אותו הצלם‬ ‫שצילם את תמונת ילדת הנפאלם.‬
‫הצילום הזמין הבא של הילדים‬ ‫מגיע מסרטון חדשות של איי-טי-אן.‬
‫כשהם ממשיכים במעלה הכביש,‬
‫הסרטון מתעד אותם‬ ‫חולפים על פני צוות החדשות בריצה.‬
‫הצלם מסתובב כדי לעקוב אחרי קים פוק.‬
‫בפריים הזה מצילומי איי-טי-אן,‬
‫אנו רואים כעת את קים פוק‬ ‫וילד נוסף מזווית אחורית.‬
‫שתי דמויות עומדות מולם.‬
‫זה מימין מצלם את הצילום מהצד השני‬
‫שמראה את קבוצת הילדים לפני העיתונאים‬
‫ביניהם ניתן להבחין‬ ‫בשלושה צלמי טלוויזיה, שני סאונדמנים,‬
‫ומימין, צלם אחד עם מצלמת סטילס,‬
‫שזיהינו כצלם העצמאי.‬
‫הכתבים האלה עומדים‬ ‫במרחק קצר מהנקודה במעלה הכביש‬
‫שבה רק שניות קודם לכן,‬ ‫תמונת ילדת הנפאלם צולמה.‬
‫בצילום מצילומי איי-טי-אן באותו הרגע,‬
‫ניתן להבחין בעוד דמות ברקע,‬
‫אשר מתקרבת מרחוק,‬
‫ונראה שנושאת ציוד.‬
‫אחרי עצירה,‬
‫צילומי איי-טי-אן מראים‬
‫תקריב של קים פוק מקבלת מים מהעיתונאים.‬
‫הדמות המרוחקת שנושאת ציוד קרובה יותר כעת.‬
‫הוא חובש קסדה ונראה שהוא מחזיק מצלמה.‬
‫הרגע המדויק הזה צולם‬
‫גם על ידי הצלם שנראה מתקרב מרחוק.‬
‫התמונה הזו מיוחסת לניק אוט על ידי איי-פי.‬
‫עוד תמונה מתעדת את הסצנה זמן קצר לאחר מכן,‬
‫בעוד קים פוק עדיין עומדת‬ ‫מול הצלם של איי-טי-אן.‬
‫דמות שצועדת לקראתם‬ ‫נראית בצד שמאל של התמונה.‬
‫שמנו לב שהוא חובש קסדה‬ ‫עם תג בד, שרוולים קצרים,‬
‫וז'קט תלוי על הצד הימני שלו.‬
‫הפרטים האלה תואמים לצלם שראינו‬
‫מתקרב מרחוק בצילומי איי-טי-אן.‬
‫בתמונה הבאה,‬
‫אותו אדם נראה כשהוא מצלם תמונה.‬
‫סביר להניח שזו התמונה הזו של קים פוק,‬
‫אשר מיוחסת גם היא לניק אוט על ידי איי-פי.‬
‫לבסוף, צילום מהצד השני של אותה הסצנה‬
‫שבו ניתן לזהות בוודאות את ניק אוט‬
‫כצלם שחובש קסדה ונושא ציוד,‬
‫אשר נראה לראשונה מרחוק בצילומי איי-טי-אן.‬
‫על ידי חזרה לצילומים אלה, ניתן כעת לבסס‬
‫את העובדה ששניות ספורות‬ ‫אחרי שתמונת ילדת הנפאלם צולמה,‬
‫ניק אוט מופיע במרחק ניכר מהילדים הרצים,‬
‫צועד לכיוונם מהכיוון הנגדי.‬
‫לכן אנו יכולים להסיק שזה מאוד לא סביר‬
‫שניק אוט צילם את תמונת ילדת הנפאלם.‬
‫אז זה לא ממש הגיוני‬
‫שכמה שניות לאחר שהתמונה צולמה,‬
‫שהוא היה רחוק כל כך וחזר‬
‫אם הוא היה האדם‬ ‫שצילם את התמונה באותו הזמן.‬
‫אני חושב שמה שיש לנו,‬
‫יש לנו שני אנשים‬ ‫שטוענים שהם צילמו את התמונה.‬
‫רק שניים.‬
‫אחד הוא ניק אוט,‬
‫והשני הוא ניי, הצלם העצמאי.‬
‫ומה שאתה אומר לי כאן‬
‫זה שניק אוט לא היה במקום הנכון‬ ‫כדי לצלם את התמונה,‬
‫מה שאומר שהאדם היחיד‬ ‫במיקום הנכון לצלם את התמונה,‬
‫שטוען שהוא צילם את התמונה הוא הצלם העצמאי.‬
‫נכון.‬
‫בדגם שלנו, במצלמות הווירטואליות שלנו,‬
‫התמונה של ילדת הנפאלם צולמה כנראה‬
‫על ידי מצלמה עם עדשת 50 מ"מ.‬
‫לפחות המצלמה הווירטואלית,‬ ‫הדגם שלנו, אומר את זה.‬
‫כן.‬
‫והצלם העצמאי, ניי,‬ ‫משתמש בעדשת 50 מ"מ על פנטקס.‬
‫זה מדהים.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫בנוגע לתמונה של הסבתא שמחזיקה את התינוק,‬
‫אם נסתכל על העשן ברקע,‬
‫שמנו לב שהוא פחות סמיך בצורה משמעותית‬
‫מאשר בסדרת התמונות‬ ‫של קים פוק צועדת במורד הכביש.‬
‫זה מרמז על כך שהתמונה של הסבתא‬
‫כנראה צולמה דקות לאחר תמונת ילדת הנפאלם.‬
‫מצאנו עוד רמז בצילומי איי-טי-אן‬ ‫כשהמצלמה עוקבת אחרי הסבתא.‬
‫אנחנו רואים בקהל במחסום‬ ‫דמות של ילדה ערומה לכאורה,‬
‫ככל הנראה קים פוק בעצמה,‬
‫כמו גם הילדים האחרים מימין,‬
‫המצביעים על הגעתם לפני הסבתא.‬
‫שניות אחרי שתמונת ילדת הנפאלם צולמה,‬ ‫ניק אוט מופיע במרחק ניכר מהילדים הרצים…‬
‫- סנטיאגו ליון‬ ‫מנהל מחלקת צילום איי-פי 2003-2016 -‬
‫זה ניק אוט.‬
‫אז…‬ ‫-אז אתה אומר שהוא רחוק מדי.‬
‫רק תראה את הכיוון שממנו הוא מגיע.‬
‫אז הוא ממש לא בעמדה.‬
‫אנו יודעים שהמיקום הוא מה שחשוב בצילום.‬
‫אי אפשר לצלם את התמונה אם אתה לא שם.‬
‫והוא לא שם, ואנחנו יודעים את זה‬
‫כי אנחנו רואים אותו‬ ‫רחוק מדי מהמיקום כדי להיות שם.‬
‫ניק אוט, אנחנו יודעים איפה התמונות שלו.‬
‫הבחור מיו-פי-איי,‬ ‫אנחנו יודעים איפה התמונות שלו,‬
‫אבל מה עם הבחור הזה?‬
‫נכון?‬
‫לאף אחד אין את התמונות שלו.‬
‫זה מדהים.‬
‫אני בטוח שיהיו אנשים‬ ‫שעדיין יטענו שניק צילם את התמונה.‬
‫אבל כדי להאמין בזה,‬
‫אתה חייב לא להאמין לשום דבר שקרל אמר,‬
‫לא להאמין לצלם העצמאי,‬
‫לא להאמין… לילדים שלו.‬
‫לתהות למה הורסט או מישהו באיי-פי‬ ‫נתן לו הדפס לשים על המקרר שלו.‬
‫אתה חייב לא להאמין להוכחות‬ ‫של התמונות, הסרטונים.‬
‫אתה חייב לא להאמין לכל דבר‬ ‫וכולם להאמין רק לניק.‬
‫או לארנט, שמאמין שניק צילם את התמונה,‬
‫כי הורסט אמר לו שניק צילם את התמונה.‬ ‫-כן.‬
‫כל הראיות מגיעות מפיו של הורסט.‬
‫כמנהל הצילום לשעבר באיי-פי,‬
‫אתה בעמדה טובה להבין‬ ‫על מה אנחנו מסתכלים כאן.‬
‫אז אם ניקח את זה לאיי-פי,‬ ‫מה המשמעות עבור התמונה?‬
‫מה המשמעות עבור איי-פי?‬
‫אף אחד לא מטיל ספק באמינות התמונה.‬
‫כן.‬ ‫-נכון?‬
‫אז האמינות והכוח של התמונה‬ ‫עדיין עומדים על כנם.‬
‫הבעלות וההפצה של התמונה של איי-פי‬ ‫עדיין עומדים על כנם.‬
‫יש השלכות רבות.‬
‫הרבה אנשים יושפעו מזה,‬
‫האנשים שהגנו על זה עד מוות.‬
‫כן.‬
‫במובנים מסוימים, אלה הווייטנאמים‬ ‫שמשיבים לעצמם את הנרטיב‬
‫של משהו שקרה בארצם,‬
‫בניגוד,‬
‫בכל הנוגע לקרדיט של התמונה,‬
‫לנרטיב שנכפה עליהם.‬
‫לא קל לפרק נרטיב‬
‫שנעוץ בזיכרון הקולקטיבי של אנשים‬ ‫במשך זמן רב כל כך.‬
‫איך ניק אוט ירים יד‬
‫ויגיד, "אני חושב שזו טעות.‬ ‫לא צילמתי את התמונה"?‬
‫אתה יודע, ככל שהזמן חולף‬ ‫והנרטיב הזה מתקבע,‬
‫זה קשה עוד יותר.‬
‫אתה עושה את זה באותו הרגע,‬ ‫או שלעולם לא תעשה זאת, נכון?‬
‫מבחינת ניי,‬
‫זה צדק.‬
‫זה די עוצמתי.‬
‫אני חושב שאיי-פי‬ ‫הם הסוגיה שאף אחד לא רוצה לציין,‬
‫וקשה לי מאוד להאמין‬
‫שאם ההוכחות האלה יוצגו בפניהם,‬ ‫הם לא יגיבו.‬
‫- לונדון -‬
‫- איי-פי מסכימה להיפגש‬ ‫כדי לדון בממצאים שלנו. -‬
‫זה לא לציטוט, אז ברור‬ ‫שאני לא יכול לחשוף הרבה,‬
‫אבל… אני חושב שעשינו את הדבר הנכון‬
‫כשדיברנו עם איי-פי.‬
‫נראה אם איי-פי יעשו את הדבר הנכון.‬
‫ב-6 במאי 2025, איי-פי פרסמו חקירה משלהם‬
‫בדבר מקור התמונה באתר שלהם.‬
‫במשך 52 שנה, חשבו שניק אוט היה הצלם‬
‫שצילם את תמונת ילדת הנפאלם.‬
‫עם זאת, תגלית חדשה‬
‫קראה תיגר על ההישג הגדול ביותר‬ ‫בקריירת הצילום שלו.‬
‫התמונה האיקונית הזאת‬ ‫היא מוקד למחלוקת גוברת.‬
‫אבל האם התמונה היא אחת משלו?‬
‫סיפור של גזל אפשרי שנמשך 50 שנה.‬
‫בדוח של איי-פי, הם טוענים,‬
‫"קרדיט שנוי במחלוקת יוסר‬ ‫רק אם הוכחות חותכות יוכיחו‬
‫"שהאדם שטוען שצילם את התמונה‬ ‫לא צילם אותה."‬
‫הם הגיעו למסקנה שאת מקור התמונה‬
‫"לא ניתן להוכיח באופן ודאי בשל חלוף הזמן,‬
‫"מותם של רבות מדמויות המפתח המעורבות,‬
‫"ומגבלות הטכנולוגיה.‬
‫"לכן, ייחוס התמונה יישאר כפי שהוא."‬
‫הדוח מפרט סיבות‬
‫לכך שאיי-פי תומכת בהיות ניק אוט הצלם‬
‫כולל כמה עדויות מהשטח.‬
‫פיטר ארנט ודייוויד ברנט שבחרו לא להתראיין,‬ ‫טוענים שניק אוט צילם את התמונה.‬
‫איי-פי גם מטילה ספק‬ ‫באמינותו של קרל רובינסון.‬
‫- נדמה שניתוח הסצנה בסרט‬ ‫עושה שימוש בגרפיקה פגומה -‬
‫חשוב לציין, החקירה של איי-פי מסיקה:‬
‫"לא סביר שהתמונה המפורסמת‬ ‫צולמה במצלמת לייקה."‬
‫כן, זו המצלמה. היא הייתה "פנטקס".‬
‫בהמשך הדוח נכתב: "סביר להניח‬ ‫שהיא צולמה באמצעות מצלמת פנטקס."‬
‫"איי-פי פתוחה לאפשרות‬ ‫שניק אוט לא צילם את התמונה."‬
‫- קולו של פרנסיסקו סברגונדי‬ ‫אינדקס חקירות -‬
‫באמצעות חומר שהתגלה בדוח איי-פי,‬ ‫אנו יכולים לחדד את מסקנותינו.‬
‫ראשית, ניתחנו את התמונה הזו‬ ‫של דייוויד ברנט.‬
‫ניק אוט מופיע בקדמת התמונה,‬
‫בזמן שקים פוק עדיין בשדות ליד הכביש הראשי.‬
‫העדשה הארוכה דוחסת את הפרספקטיבה,‬
‫וגורמת להם להיראות קרובים יותר משהם באמת.‬
‫גדר תיל, שניתן לראות ליד אוט,‬
‫מראה שהוא עדיין במחסום.‬
‫כלומר, כ-170 מטרים מהמקום‬
‫שבו תמונת ילדת הנפאלם תצולם בקרוב.‬
‫ברגע זה,‬
‫קים פוק נמצאת במרחק‬ ‫של כ-60 מטרים בלבד מהמקום הזה.‬
‫התצלום של ברנט מעיד‬ ‫שאם אוט צילם את התמונה המפורסמת,‬
‫הוא היה צריך לרוץ מרחק גדול פי שלוש‬
‫מזה שחצתה קים פוק באותו פרק זמן קצר.‬
‫לאחר מכן, בחנו סרטון‬ ‫של שלוש שניות מרשת אן-בי-סי,‬
‫אשר צולם מיד לאחר ילדת הנפאלם.‬
‫ניתוח מדוקדק של סימני המים‬ ‫הנראים על הכביש בתמונות שונות‬
‫מאפשרים לנו לקבוע את תנועתה של קים פוק.‬
‫מהעמדה שלה בתמונת ילדת הנפאלם,‬
‫היא התקדמה כ-40 מטרים במעלה הכביש‬
‫עד הרגע שהיא מופיעה מצידה האחורי‬ ‫בפריים הזה מצילומי איי-טי-אן.‬
‫בהתבסס על המהירות המשוערת שלה,‬
‫כ-15 שניות חלפו מאז הצילום המפורסם.‬
‫השחזור התלת-ממדי שלנו של הפריים הזה‬ ‫ממקם את ניק אוט‬
‫במרחק של כ-50 מטר‬ ‫מצלמי איי-טי-אן ברגע הזה.‬
‫במילים אחרות, כ-15 שניות‬ ‫לאחר שהתמונה צולמה,‬
‫אוט נראה במרחק של 75 מטר,‬
‫או 250 רגל מהנקודה בה צולמה ילדת הנפאלם,‬
‫כשהוא עדיין צועד במורד הכביש‬ ‫מהכיוון הנגדי.‬
‫בשביל שניק אוט יצלם את התמונה,‬
‫הוא היה צריך לרוץ 170 מטר במורד הכביש‬
‫מהעמדה שלו במחסום,‬
‫ואז לרוץ 75 מטר בחזרה,‬
‫להסתובב,‬
‫ולבסוף להופיע שוב כעבור כמה רגעים,‬
‫כשהוא צועד ברוגע בחזרה אל הסצנה.‬
‫זה נראה כמו תרחיש בלתי סביר בעליל.‬
‫וורלד פרס פוטו,‬
‫המארגנת של הפרס הבינלאומי‬ ‫החשוב ביותר בצילום,‬
‫יזמה חקירה פורנזית משלה.‬
‫- תמונת השנה בעיתונות העולמית‬ ‫1973 -‬
‫מחקר חדש טוען שניק אוט‬ ‫אינו הצלם של התמונה המפורסמת,‬
‫וזה הוביל למחשבות עמוקות בוורלד פרס פוטו‬
‫ולחקירה בעקבות זאת.‬
‫אני רוצה להזמין את המנהלת‬ ‫של עמותת וורלד פרס פוטו,‬
‫ז'ומאנה אל זיין חורי, לבמה.‬
‫קבלו אותה במחיאות כפיים.‬
‫בהתאם לנוהלי השיפוט שלנו ולערכים שלנו,‬
‫אנחנו לא יכולים, עם כמות הספקות שקיימת,‬
‫להמשיך לומר שהתמונה מיוחסת לניק אוט.‬
‫מה שעשינו זה להשעות את ייחוס המקור‬
‫לניק אוט.‬
‫אנחנו חושבים שהמקור חשוב מאוד.‬ ‫אנחנו חושבים שהאמת חשובה מאוד.‬
‫אנחנו חושבים שהדיוק חשוב מאוד.‬
‫ואנחנו חושבים שלציבור שלנו ולקהילה שלנו‬
‫מגיע לקבל את זה, במיוחד בעולמנו היום…‬
‫זו הפעם הראשונה‬ ‫בהיסטוריה בת 70 השנים של הארגון‬
‫שמקור של תמונה מנצחת הושעה.‬
‫מה שאנחנו מקבלים כתיעוד הרשמי‬
‫מעוצב לעתים קרובות יותר ע"י כוח‬ ‫ופחות ע"י פרספקטיבה.‬
‫אבל אפילו ההיסטוריה המושרשת ביותר‬ ‫ראויה לבחינה מחדש.‬
‫אין ספור צלמים וייטנאמים וכתבים‬ ‫עבדו באנונימיות‬
‫במהלך מלחמת וייטנאם.‬
‫לא מתוך בחירה,‬
‫אלא מכיוון שעבודתם נזקפה לזכות אחרים.‬
‫הם קיבלו את זה כי לא הייתה להם ברירה.‬
‫הם היו זרים במדינה שלהם,‬ ‫והם ידעו שאף אחד לא יקשיב.‬
‫אמא שלי נפטרה לפני תשע שנים.‬
‫לפני כמה שבועות חשבתי עליה,‬
‫והחלטתי לעבור על הקופסה האדומה‬ ‫בארון של אמא.‬
‫והדבר האחרון שראיתי היה…‬
‫היה גזיר עיתון ישן,‬
‫שנחתך בזהירות וקופל בצורה מסודרת.‬
‫תמונה איקונית שאמא זרקה לפני שנים רבות.‬
‫אבל היא שמרה את תמונת העיתון,‬
‫והיא שמרה את זה בסתר,‬
‫בדממה.‬
‫דממה היא לא אמת,‬
‫ובחלוף השנים, הדממה פעמה בחוזקה.‬
‫הזיכרון אינו מושלם ככל שחולף הזמן.‬
‫אבל זה משנה מי לחץ על הכפתור,‬ ‫לא רק למען מורשת של אדם אחד,‬
‫אלא לשם מה שזה אומר על אלה שזוכים להכרה‬
‫ואלה שנמחקים.‬
‫כשמתעלמים מהאמת, אז החברה נעשית מושחתת.‬
‫האמת היא האמת.‬
‫אי אפשר לעקם או לקרוע אותה לחתיכות.‬
‫כי אם כן, זו כבר לא האמת,‬ ‫ואז איבדנו את המוסריות שלנו.‬
‫אחרי 50 שנה,‬
‫אני מקווה שאנשים לא יראו יותר‬ ‫ילדים וייטנאמים דרך התמונה הזאת‬
‫אלא במראות עליזים ושמחים יותר.‬
‫אני מקווה שהאמת תשוב למקומה הראוי‬
‫ושניק אוט בעצמו ירגיש תחושת הקלה ושלווה.‬
‫ניק אוט לא הגיב למספר בקשות לראיונות.‬
‫הוא מכחיש את כל הטענות.‬
‫הוא נחוש בטענתו שהוא צילם את התמונה‬
‫ושהוא הסיע את פאן טי קים פוק לבית החולים.‬
‫הוא גם אמר לאיי-פי שהוא נשא עימו‬ ‫את מצלמת הפנטקס של אחיו לכל מקום.‬
‫פרקליטו אמר מאוחר יותר‬ ‫שאוט צילם את הסבתא אחרי קים פוק.‬
‫"הוא משוכנע שהיה מבולבל בנוגע‬ ‫לרצף האירועים הכאוטיים באותו יום."‬
‫ניק אוט אומר שעדויות ראייה‬ ‫תומכות בהיותו הצלם ובמעשיו באותו יום.‬
‫פרקליטו אמר שאיי-פי‬ ‫"מאשרת שהקרדיט לתמונה עדיין בתוקף.‬
‫"הוא ידע שזה היה נכון,‬ ‫מהרגע שהוא צילם את התמונה."‬
‫פאן טי קים פוק אומרת שאין לה‬ ‫"שום זיכרון מהדקות האלה".‬
‫היא מציינת שעדי ראייה, כולל הדוד שלה,‬
‫אמרו לה שניק אוט צילם את התמונה,‬
‫ולקח אותה לבית החולים.‬ ‫היא עדיין מאמינה בזה.‬
‫היום, קים פוק ממשיכה בעבודתה‬
‫כשגרירה למען שלום של אונסק"ו‬ ‫ומסייעת לקורבנות המלחמה.‬
‫התמונה של הילדה בת התשע בשם פאן טי קים פוק‬
‫וארבעה ילדים נוספים שרצים לעבר צלם,‬
‫עם כוויות ובצרחות, ביוני 1972,‬
‫אשר הפכה לאחת התמונות‬ ‫החשובות ביותר שצולמו,‬
‫צולמה, לדעתי,‬
‫על ידי אדם בשם נגווין תאן ניי.‬
‫- לכבוד: עורך‬ ‫שלח -‬
‫שמרתי על האמת הזאת‬ ‫במשך יותר מ-50 שנה.‬
‫אני צילמתי את התמונה.‬
‫עכשיו יש לי קול.‬
‫לצלמים הווייטנאמים‬ ‫של מלחמת אמריקה בווייטנאם‬
‫ולצלמים העצמאיים האמיצים במלחמות כיום,‬
‫הסרט הזה מוקדש לכם.‬
‫- האיש שמאחורי התמונה -‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬