Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
AUSCHWITZ-BIRKENAU EMLÉKHELY ÉS MÚZEUM
Rettegek Auschwitz-tól.
Oké.
Nem.
Még nem állok készen. Bocsánat!
Miért nincs bátorságom megtenni?
GARY LALE SOKOLOV, AZ AUSCHWITZI TETOVÁLÓ EGYETLEN FIA
Maga különleges világban él,
mert a világ tudja, ki az apja, és az anyja.
Mr. Sokolov...
Szólítson Lale-nak!
Olyasvalakit keres, aki megírná az élettörténetét?
A szüleim bepakolták a történéseket egy dobozba az agyukban.
A története évtizedekig rejtve maradt,
mígnem felfedte magát az író Heather Morris-nak.
Ez egy holokauszt történet.
Nem a holokauszt története.
Még mindig vannak kérdések.
Miért volt apám olyan kemény?
Miért volt anyám olyan depressziós?
Azok, akik elolvassák a könyvet, többet tudnak, mint én gyerekkoromban.
Megrémít a gondolat, hogy besétáljak azokon a kapukon.
Már négyszer megpróbáltam, de nem tudtam bemenni,
amitől gyávának érzem magam.
Ez a szüleim múltjának része.
Apám büszke lenne erre.
Csodálatos.
Éreztem az édesanyja jelenlétét.
Megengedte, hogy elmondjam a történetet.
Ő csak egy ember volt abban a nagy tömegben,
és rájött, milyen borzalmak történnek.
És ez dühít a legjobban.
Van egy rés a történetükben,
amit én még nem ismertem meg.
De most muszáj lesz.
AUSZTRÁLIA
Mosolyogj!
Gyönyörű madárka!
Most éppen nem beszél vissza.
Így ni.
MELBOURNE AUSCHWITZ-TÓL 15562 KILOMÉTERRE
A nevem Gary Sokolov.
Én vagyok Lale és Gita Sokolov egyetlen gyermeke.
A szüleim vidám emberek voltak.
Sikerült majdnem teljesen kitörölniük a fejükből a szörnyűségeket.
Mindig csak előre néztek.
Gyönyörű volt az anyukám, nem igaz?
Nézzék apámat! Nézzék ezt a mosolyt!
Nagyon büszkék voltak, hogy gyerekük lett.
Úgy 16 éven át próbálkoztak,
és végül született egy fiuk.
Szinte ragyogtak.
GITA SOKOLOV 2003-BAN HUNYT EL.
LALE HÁROM ÉVVEL KÉSŐBB HALT MEG.
Én 63 éves vagyok.
Itt az idő.
Ideje, hogy megismerjem a szüleimet.
AZ AUSCHWITZI TETOVÁLÓ
Megérdemlik, hogy megértsem, min mentek keresztül.
A lábnyomukban akarok járni.
Próbálom megérteni, mi járt akkor a fejükben,
hiszen ez egész életükben kihatott rájuk.
Mikor jött Ausztráliába?
LALE SOKOLOV
1949 szeptemberében.
Szeretné látni a fotót?
Ez az Ausztráliában töltött legelső napon készült.
Sydney-ben.
Volt gyerekük?
Van egy drága kisfiunk.
Aki most már nagyra nőtt, és nagyon jó fiú.
Vagyis nagy, de nem mindig jó.
-Mi a neve? -Gary. Nagyon szeretjük.
Segítesz?
-Ideadnád a majonézt? -Persze.
És a sót!
-Igen. -Ez mi?
Az apaság fontos volt számomra.
Szerintem szörnyű bűntudatom lett volna,
ha nem adtam volna tovább a génjeinket, azok után,
amit a szüleim túléltek.
-Hahó! Boldog szombatot! -Boldog szombatot!
-Szia, anyu! -Mali! Gyönyörű vagy.
Hogy vagy, kincsem?
Minden boldog és vidám pillanatért hálás vagyok, amit velük tölthetek,
hiszen apa vagyok.
És ez csodálatos érzés.
-Boldog szombatot! -Boldog szombatot!
-Az életre! -Az életre!
Együnk!
Ki lopta el a szószt?
Én.
GITA HALÁLA UTÁN LALE ELMONDTA TÖRTÉNETÜKET AZ ÍRÓ HEATHER MORRIS-NAK.
-Készen áll? -Igen.
Az első együtt töltött napon közölte velem:
"Tudta, hogy én voltam az auschwitzi tetováló?"
HEATHER MORRIS ÍRÓ
Időt tölthettem egy férfival, aki átélte
a világtörténelem egyik legszörnyűbb epizódját.
Túlélte. Igazi harcos volt.
Mindig ezt csinálta a kezével, és ő írta a kezére a számokat.
LALE, AZ AUSCHWITZI TETOVÁLÓ SZEREPÉBEN HARVEY KEITEL
Volt, hogy hazaértem a munkából,
és apa csak állt ott, és bámult ki az ablakon.
Nem is hallotta, hogy megjöttem.
Ráköszöntem. "Szia, apa."
Aztán egy-két percig nem reagált.
Itt vagyok.
Tudod.
Az apja sokszor mondogatta nekem,
hogy folyamatosan szellemek veszik körül.
Az élete részévé váltak, amint elhagyta a tábort.
Néha észrevettem, mikor változik meg a tekintete.
Tudtam, hogy olyankor 1942-ben van.
Amikor 11, vagy 12 éves voltam, bemutattak egy dokumentumfilmet.
Háborúban a világ.
A szüleim azt mondták, meg kell néznem.
HÁBORÚBAN A VILÁG
Le kellett ülnöm, és meg kellett néznem.
Amit átéltünk, azt nehéz lesz megérteni,
még a kortársaink számára is,
és a jövő generációinak még nehezebb,
hiszen nekik nincsenek személyes tapasztalataik.
Láttam, hogy buldózerekkel
tolják egy helyre a halottakat.
Emberek feküdtek ott.
Mindegyikük csont és bőr.
Ez volt az első dolog, amit láttam, és nagyon megragadt bennem.
De azután...
vacsoráznom kellett, és le kellett feküdnöm.
Tehát az ő traumáik traumatizálták magát?
Ez egy érdekes kérdés.
A szüleim bepakolták a történéseket
egy dobozba az agyukban.
"Akkor ott voltunk.
Most itt vagyunk. Ausztráliában élünk."
Miért pont Ausztráliába költöztek?
Hogy miért? Mert minél távolabb akartunk lenni mindenféle "izmustól".
A nácizmustól, a kommunizmustól. Hallani sem akarok ezekről.
Ezért jöttünk messzire.
AUSZTRÁLIA AZ IGAZSÁG FÖLDJE
Ausztrália megnyitja kapuit az európaiak előtt a világháború után.
Több millió vágnak bele az új életbe.
Angolul tanulnak, munkát keresnek, gyereket nevelnek,
és nem bánnak meg semmit.
Igen, a fiatal Ausztrália ragyogó, és fényes.
Az igazság földje ez
változó világunkban.
TÖBB MINT 35000 EURÓPAI ZSIDÓ KEZDETT ÚJ ÉLETET AUSZTRÁLIÁBAN
AZ 1940-ES ÉVEK SORÁN.
MELBOURNE-BEN TELEPEDETT LE A LEGTÖBB ZSIDÓ HOLOKAUSZTTÚLÉLŐ
IZRAEL UTÁN.
Sosem találkoztam még olyan holokauszt túlélővel,
aki hajlandó volt mesélni az élményeiről.
Most egy Abram Goldberg nevű emberhez megyünk.
Ő a melbourne-i Holokauszt Múzeum egyik alapító tagja.
Tíz nap múlva lesz a születésnapja.
100 éves lesz.
1944. AUGUSZTUS 29-ÉN
ABRAM GOLDBERGET ÉS ÉDESANYJÁT A LENGYELORSZÁGI LODZ VÁROSÁBÓL
AZ AUSCHWITZ II-BIRKENAU-BA DEPORTÁLTÁK.
ABRAM 19 ÉVES VOLT, AMIKOR A TÁBORBA KERÜLT.
Amikor kinyitották a kapukat,
emlékszik, először mi járt a fejében?
Csak arra gondoltam: "Mit tegyek? Hogy fogom megmenteni anyámat?"
Oké.
Amikor anyámat a marhavagonokhoz küldték,
nem tudtuk, honnan erednek a lángok.
-Értem. -Senki nem tudott semmit.
De azt tudtuk, hogy pokoli hely az.
Anyám rájött, hogy nem fogja túlélni,
abból, ahogy odakint az emberekkel bántak.
Nem. Értem.
Rám nézett, és azt mondta:
"Abram! Minden tőled telhetőt meg kell tenned a túlélésért."
Tudtam, hogy ennek szentelem az életem.
Ezt csinálom.
-Remek munkát végez. -A világ nem felejtheti el, mi történt.
Megtiszteltetés, hogy beszélhetek Önnel,
mert senki más nem tette az életem során.
Senki nem akart mesélni.
A gyerekeimet is felvilágosítottam.
EMLÉKEZZÜNK
Ausztráliában sok fiatal zsidó a szülei üldöztetésének
árnyékában él.
KUTATÁSOK KIMUTATTÁK, HOGY A HOLOKAUSZT TRAUMA
GENERÁCIÓKON ÁT ÖRÖKLŐDIK.
A nevem George Halasz.
Az elmúlt 25 év során
a nemzedékeken átívelő traumát kutattam,
édesanyám, Alice tapasztalatai alapján,
aki holokauszt túlélő.
Maga is második generációs, ahogy én is.
Magát érdekli az ő történetük?
Eljött az a pont, ahol nem kérdezősködtem tovább,
mert a szüleim sosem válaszoltak.
Tehát ez arról szól, hogy kíváncsi a titkokra.
Igen.
Érzékelt bárminemű zsibbadtságot az egyik,
vagy mindkét szülőjén?
Édesanyámon nem. Apámon annál inkább.
Ő sosem mutatta ki, mit érez.
Értem.
Valami biztos történt vele a táborban,
ami ezt okozta,
és ami miatt utána mindig csak előre nézett.
-Igen. -Sosem nézett hátra.
Átéltem bizonyos dolgokat.
Gyilkosságot. Érti?
Kínzást, verést.
Hihetetlen dolgokat, ahol fiú ölt fiút, és rab ütötte a másik rabot.
Úgy tudom,
az édesapja mindig kitartó maradt, a táborban átélt borzalmak
ellenére is.
Ha te túléled, de körülötted mindenki meghal,
arra gondolsz: "Oké. Ezt a napot is túléltem."
Ez a túlélési ösztön.
Igen. Érthető.
Igen.
A holokauszt okozta trauma, és amit átéltek, olyan borzalmas volt,
hogy megváltoztatta az elméjüket, és a testüket is.
És ez az állandósult túlélési mód az, amit "traumatikus élménynek" neveznek.
Miért volt apám olyan kemény?
Miért volt anyám olyan depressziós?
Mert folyamatosan ezt érezték, miután reggel kikeltek az ágyból.
Arra gondoltak: "Életben leszek 10 perc múlva is,
vagy jön valaki, és lelő engem?"
Meg akarom érteni ezt, és át akarom érezni.
Azt hiszem, visszatérnék oda.
HEATHER SZEREPÉBEN MELANIE LYNSKEY
Igen. Birkenau-ba. A táborba.
Azt hittem, sosem térne vissza Európába.
Nagyon megbántam, hogy nem ültettem fel
apámat egy gépre, és vittem el őt oda.
Rettegek Auschwitz-tól.
Halljuk a sztorikat, könyveket olvasunk, és sorozatokat nézünk róla,
de hogy ott álljak, ahol egykor ők...
Nem is tudom. Próbáltam elkerülni.
63 éves vagyok.
Éjjelente izzadva ébredek.
Arra gondolok, miért nem vagyok elég bátor? Ez a szüleim története.
Most meg kell tennem.
Kulcsok, telefon, pénztárca, útlevél.
Készen állok.
Nahát! Ez a valóság. Tényleg megtörténik.
MIELŐTT GARY AUSCHWITZ-BA UTAZNA,
SZERETNÉ LÁTNI, HOL NŐTTEK FEL A SZÜLEI.
SZLOVÁKIA
Hol született Csehszlovákián belül?
Egy kis faluban, Korompában.
Szlovákiában.
KOROMPA
225 KILOMÉTERRE AUSCHWITZ-TÓL
Csodálatos a táj!
Varázslatosak a hegyek és a völgyek.
Képzeljék el, hogy itt ébrednek reggelente.
Békés gyerekkora lehetett apámnak.
Vajon akkoriban hogy nézett ki?
Semmit nem tudok Korompáról.
Annyit tudok, hogy apám ott élt a szüleivel.
Micsoda sokkhatás lehetett.
Háború volt készülőben.
A németek 1942-ben törtek be Szlovákiába.
Igen.
Volt bármilyen előjele, hogy arra tartanak?
Nem volt...
Hogy őszinte legyek...
Nem hittem, hogy megtörténhet.
Nem hittem el,
mert mi másfajta környezetben éltünk.
Szerintem Gary-nek fogalma sincs,
mit fog látni, érezni, és tapasztalni a következő pár napban.
Most először megy oda, pedig a hatvanas éveiben jár.
Szerintem rendkívül érzelmes időszak lesz.
Én ott leszek vele.
2020-BAN HEATHER CSINÁLTATOTT EGY HOLOKAUSZT EMLÉKMŰVET,
MELYET LALE TISZTELETÉRE EMELTEK.
Heather.
Nincs különlegesebb hely itt annál,
ahol most állunk.
SOKOLOV HOLOKAUSZT EMLÉKMŰ
Ez az én ajándékom az édesapjának, az anyjának, és a lányainak.
-A lányaimnak. -Igen. Ez az.
Lenka! Csatlakozzon hozzánk!
Üdv, Lenka!
-Örvendek! -Én is!
-Fordítana, kérem? -Persze.
Megtiszteltetés.
"Ezt Ludwig Eisenberg Sokolov úr emlékére emeltük...
LENKA PUSTAY KUTATÓ ÉS TOLMÁCS
...aki itt élt.
És minden olyan ember emlékére is,
akiket megfosztottak szabadságuktól,
méltóságuktól, otthonuktól,
és nevüktől.
A holokauszt összes áldozatának emléket állítunk ezzel."
-Apám nagyon büszke lenne. -Igen.
Csodálatos.
Büszkék vagyunk rá, hogy itt áll.
Ez a kép...
Beleégett az agyamba.
A szüleim mindig kézen fogva jártak.
Annyira szerették egymást.
-Korompában járt iskolába? -Igen.
Oda jártam.
Nyolc évig normális iskolás voltam,
ahogy minden gyereknek kéne lennie.
-Üdv! -Üdv! Gary?
ANNA PUSTAY HELYI TÖRTÉNÉSZ
-Igen. Gary vagyok. -Én Anna.
Örvendek, Anna!
-Jó napot! -Jó napot!
Leülhetek az egyik székre esetleg?
-Ezek nem az eredetiek. -Nem baj.
-A helyiség az. -Üljön le!
A hátsó sorba.
Igen. Apám sosem ült volna az első sorba.
Igen.
Mesélte nekem, hogy mikor iskolás volt,
ült a padban, bámult kifelé az ablakon, és álmodozott.
Ezt nézd, apa!
Lehet, hogy a te székedben ülök, és kinézek az ablakon,
a szülővárosodban. Csodás érzés!
"Amikor megjelent az Az auschwitzi tetováló című könyv,
megtudtam, hogy Lale 1916-ban született."
"Az én apám is 1916-ban született.
Kíváncsiak vagyunk, felismeri-e az apját, Lale-t ezen a képen."
Vagy ő az, vagy ő.
De inkább ő. Igen. Ez ő.
Nagyon okosnak látszik.
Gary! Kérem tartsa meg ezt emlékbe!
Tényleg?
"Megtarthatja emlékbe."
Tartsa meg!
Nagyon köszönöm!
Ezelőtt sosem láttam apámról háború előtti fotót.
Egyet se.
Köszönöm.
-Nagyon köszönöm! -Ugyan!
Ez egy csodálatos nap volt.
Találtam valamit, amit szerintem látni szeretne.
Biztosan állítom, hogy megtaláltuk a házat,
amiben az apja élt 1930-ban.
MIROSLAV DUTKO TÖRTÉNÉSZ
-Ő a barátom, Miro. -Üdv!
-Örvendek! -Én is!
Szép munka!
-Köszönöm. -Szép volt.
Ezek a házak már menthetetlenek. Bontásra lettek ítélve.
Az épület ezen részében állatokat tartottak.
-Az istállók. -Igen.
Képzelje el! Voltak itt nyulak,
és talán csirkék is.
És lehetett néhány lovuk is.
Voltak lovaink.
Két ember segített a lovakkal
az állomásról elszállítani
az utazók holmiját oda, ahova tartottak.
Maga is besegített a családi üzletbe?
KOROMPA
Nem. Nem sokat.
És eljutottunk a nagyapja házához,
ahol az édesapja élt.
Szóval ezek a lépcsők vezetnek a házba.
Itt jártak-keltek a rokonaim.
Alacsonyak voltak.
Igen. Amint látja, a ház rossz állapotban van,
úgyhogy valószínűleg ez az utolsó alkalom, hogy láthatja.
Azt reméltem, hogy amikor belépek ide, akkor elönt majd valami, nem is tudom...
Valamiféle spirituális érzés.
Összeszedek néhány követ, hogy később lerakhassam őket apám sírjára.
Kövek az otthonából.
Ezt nézzék!
Ez elég lesz mindkét sírra.
Ez szuper.
Ha meglátogatod egy szeretted sírját,
ott kell hagynod egy követ,
hogy a hallottaid tudják, ott jártál.
Ez maga az élő történelem.
A történelem, amiben ők éltek.
Hihetetlen.
Szia, Lale Korompából!
Mennem kell.
Várj! Várj!
Nem tudom a neved.
Gita vagyok.
-Hol született? -Varannóban, Szlovákiában.
Úgy 200 család élt abban a kisvárosban.
289 KILOMÉTERRE AUSCHWITZ-TÓL
Nagyon összetartó kis közösség volt.
Mind a 200 család zsidó volt?
Igen. Mindannyian.
Az Ön családja hány tagú volt?
Ott voltunk mi, hatan gyerekek, a néhai édesapám és édesanyám.
Szeretnénk megmutatni az édesanyja anyakönyvi kivonatát,
amit az anyakönyvi hivatalban találtunk.
Remegek.
-Lassan haladjunk, kérem! -Rendben.
Különben túl sok lesz egyszerre.
Sosem láttam még ezt.
Ez...
Stílusos volt az anyukám, nem igaz?
Nézzék! Micsoda mosoly!
Itt még nem látszott trauma az arcán.
Vidám ember volt.
Örült az életnek.
Szuper fotó, nem igaz? Az ég áldja anyámat!
Gary! Ezen a helyen állítják ki
az összes varannói gyerek anyakönyvi kivonatát.
Az első, és legkülönlegesebb iratot.
-Anya. -Ez az anyukájáé.
Igen.
Tehát itt az áll, hogy Varannóban született,
1925. március 11-én.
Ezek az édesanyja testvéreinek adatai.
Rachelé, Goldáé, és Franny-é.
"Nem tért haza."
Igen. Oké.
Azok a szemetek.
GITA SZÜLEIT ÉS HÁROM LÁNYTESTVÉRÉT EGY NÁCI MEGSEMMISÍTŐ TÁBORBA VITTÉK
A LENGYELORSZÁGI LUBLINBA.
Miért nem mesélt az anyja magának a testvéreiről?
Hogy válaszolhatnék erre?
Anyám annyira magába fordult,
és magába zárkózott,
hogy még a testvéreit sem említette.
Apámat is nagyon szerettem,
de anyámért oda voltam.
Ezzel most minden több értelmet nyert.
Magába temette.
Talán ezért volt annyira depressziós, mert magába fojtotta ezt,
de attól még folyton gondolt rá.
Ez megmagyarázná a rémálmokat.
1700 ZSIDÓT DEPORTÁLTAK VARANNÓBÓL,
ÉS CSUPÁN 120-AN TÉRTEK HAZA, MIUTÁN VÉGET ÉRT A HÁBORÚ.
Ez a hely volt
a zsidó közösség szíve.
Jól szimbolizálja, mi történt egész Európában.
Úgy is mondhatnánk,
egykor állt itt egy zsinagóga...
aztán már nem.
Ott állt a rituális fürdőhely,
a Mikva, aztán már nem.
Zsidó emberek éltek itt, aztán egyszer csak eltűntek.
Csak egy emléktábla maradt utánuk.
Ennyi. Ennyi maradt.
Ez annak a zsinagógának a fala, ahova édesanyám járt.
Innen is szedek néhány követ.
Csak ennyit.
Felolvasunk néhány részletet anyám holokauszt történetéből.
Ez egy fenomenális projekt.
Videóra vesszük minden egyes életben lévő
holokauszt túlélő történetét.
Ha nem bánják, felolvasnám, hogy édesanyám...
hogy emlékezett.
"Iskolába mentem."
"Aztán kirúgtak az iskolából."
"Mint minden fiatal...
én is tanulni szerettem volna."
"17 évesen az ember még nem tudja, mit akar csinálni, ha felnő."
"De azt tudtuk, hogy nem egészséges, ami történik."
"Tudtuk, hogy valami nincs rendben. De senki nem értette teljesen."
Aztán feltették neki a kérdést:
"Az édesapja továbbra is dolgozott?"
"Nem. Elvették tőlünk a pékséget. Ekkor kezdődtek a bajok."
"Miután mindent bezártak, pár hétre rá elvittek minket."
És számára az egyszerű élet véget ért,
egyik pillanatról a másikra.
Eltűnt a gyerekkora.
A családját...
szétszakították.
Eltűnt.
Hirtelen...
eltűnt...
minden.
1942-BEN SZLOVÁKIA A ZSIDÓ LAKOSSÁGÁT A NÁCIK ÁLTAL MEGSZÁLLT
LENGYELORSZÁGBA DEPORTÁLTA.
ŐK VOLTAK AZ ELSŐ NÉMET SZÖVETSÉGESEK, AKIK EZT MEGTETTÉK.
Szlovákia mindig is antiszemita volt.
Mindenki szóba állt veled. Tudták, hogy zsidó vagy.
A szívük mélyén talán gyűlöltek.
TISO ELNÖK 1942. AUGUSZTUS 17.
Azt kérdik, keresztényi-e, ami a zsidókkal történik.
Emberi? Nem inkább rablás?
Én azt kérdezem, keresztényi, ha egy nemzet felszabadítaná magát
ősi ellenségeitől, a zsidóktól?
Szabaduljunk meg a parazitáktól, Szlovákia!
JOZEF TISO, SZLOVÁKIA ELNÖKE A NÁCIK ELKÖTELEZETT TÁMOGATÓJA VOLT.
SZERED
313 KILOMÉTERRE AUSCHWITZ-TÓL
ÁLLANDÓ KIÁLLÍTÁS A HOLOKAUSZT MÚZEUMBAN
MADELINE VADKERTY TÖRTÉNÉSZ A SZLOVÁK ZSIDÓK TÖRTÉNETÉT KUTATJA
A HOLOKAUSZT ALATT.
Van itt egy levél. Egy hat éves kisfiú írta
Jozef Tiso elnöknek.
Az én lányom hét éves, szóval próbáltam
elképzelni, hogy ő ír ilyen levelet...
Igen. Elképesztő.
Ő a legfiatalabb levélíró, akit eddig találtam.
A kisfiú ezt írta:
"Kedves elnök úr! Minden este az egészségéért imádkozom.
Anyu azt mondogatja, jó fiú vagyok,
és Jézus elhozza majd nekem az elnök úr
legszebb ajándékát." Azt kérte, maradhassanak.
A BECSLÉSEK SZERINT ÚGY 20000 DEPORTÁLÁSI FELLEBBEZÉSI KÉRELEM ÉRKEZETT BE TISÓHOZ.
TÖBB MINT 95 SZÁZALÉKÁT ELUTASÍTOTTÁK.
Szeretnék beszélni erről a propagandáról,
ami mögöttünk látható.
Az áll rajta: "Ő az. A csillagról felismered.
Ő az, aki mindent magának akar.
Aki az állam és a barátai ellen cselekszik."
A sárga Dávid-csillag viselését a zsidó törvénykönyv írta elő.
A szlovák sajtó ezt Európa legszigorúbb
faji törvényeként emlegette.
Szigorúbbként a nácik törvényeinél.
Nem mehettél nélküle se sporteseményekre, se parkokba, se étterembe, se moziba.
Még a piacra sem tudtál elmenni akkor, amikor mindenki más.
Miféle ember csinál ilyet más emberekkel?
A szülei is láthatták ezeket a plakátokat.
Azt sugallták, hogy a zsidók felelősek
az ország minden problémájáért, ami lehetetlen,
mert akkoriban a lakosságnak csupán a 3,6 százalékát tették ki.
Tudom. Megáll az ember esze. Igen.
Nem jöttek el hozzánk, hogy szóljanak.
Táblákat raktak ki, melyeken az állt,
hogy a családok legidősebb gyermekei
menjenek el este arra a helyre.
Ha nem teszik, a szüleiket viszik.
Én voltam a legidősebb.
Úgyhogy elmentem.
Márciusban töltöttem be a 17-et,
és áprilisban deportáltak minket.
A szlovák kormány eljött a szüleiért?
Igen. De nem csak értük.
Minden zsidóért.
Elvittek mindenkit, akit csak tudtak.
A szlovák kormány minden deportált zsidó után 500 márkát fizetett.
-Ezt tudta? -Nem.
Fizetniük kellett a "szállításért".
Nagyon kényelmetlenül érzem most magam
ebben az országban.
Az országban, ahol a szüleim éltek.
Ahol a fivéreik és nővéreik éltek.
A kormányuk még fizetett is azért, hogy deportálják őket?
De azt is meg kell jegyezni, hogy nem mindenki gyűlölte a zsidókat.
Persze.
De hatalmas volt a társadalmi nyomás...
hogy ne érintkezzenek zsidókkal, és semmilyen módon ne segítsék őket.
1942-BEN SZLOVÁKIA 58000 ZSIDÓT DEPORTÁLT AUSCHWITZ-BA ÉS MÁS HALÁLTÁBOROKBA.
CSUPÁN 800-AN ÉLTÉK TÚL.
Mi volt a zsidó közösség válasza?
Semmi.
Nem tehettek semmit.
Senki nem tehetett semmit.
Kiváltságos voltam.
Minden túlélőnek szüksége volt némi szerencsére,
és én vagyok a szerencse eredménye.
Álljanak sorba!
Gyerünk, mozgás!
Hová megyünk?
Lengyelországba!
Mozgás!
Úgy tudom, szerelőnek képeznek ki, autók és motorok javítására.
POZSONY 217 KILOMÉTERRE AUSCHWITZ-TÓL
Furcsa újra itt lenni.
Itt forgattuk azt, amikor az embereket a vagonokba terelték.
Furcsa nap volt az.
Itt voltam én, mint Jonah...
LALE SZEREPÉBEN JONAH HAUER-KING
Próbáltuk elképzelni,
min ment keresztül az édesapja. De ezt szinte lehetetlen átérezni.
Felvétel!
Te mit éreztél, amikor beléptél a vagonba?
Becsukták az ajtót, és mindenki csendben volt.
Nyilván nagy hatással volt ránk.
Senki sem tudta, mi fog történni.
Senki sem tudta, hová megyünk.
Ő csak egy ember volt,
abban a hatalmas táborban.
Rájött, hogy borzalmak várnak rá.
Láttam apámat a szemedben.
Láttam őt, amikor Annára néztél.
A szerető pillantásból.
A szemed...
Kék?
Néha.
Gond van?
Nincs.
Csak tintáért jöttem.
GITA SZEREPÉBEN ANNA PRÓCHNIAK
Mennyire volt nehéz számodra
eljátszani édesanyámat
egy holokauszt környezetben?
Nagyon ijesztő volt.
Eleinte rettegtem.
Nagy volt rajtam a nyomás.
Éreztem az édesanyja jelenlétét.
Sőt, még manapság is érzem néha.
-Komolyan? -Igen.
Milyen volt megnézni a történetet a képernyőn?
Felsorolom, főként milyen érzéseket váltott ki belőlem.
Amikor azt mondod: "Isten nem segít."
Pedig ő mélyen ortodox volt,
és mindent Istennek tulajdonított.
Igen.
Anyám ilyen volt.
Lale...
Hol van Isten?
Isten nem segít rajtunk, Lale, de mi segíthetünk Istenen.
Megmutathatjuk neki, hogy a szeretet még itt is létezik.
Én szekuláris nevelést kaptam.
Édesanyám sok mindent elengedett, amiben korábban hitt,
talán mert csalódott Istenben.
A háború miatt.
Hogy érez az indulással kapcsolatban?
-Készen áll? -Nem.
Egyáltalán nem.
Hirtelen... Nézd! Remegek.
Csak nézz rám! Ez nem a hidegtől van.
-Csak rá gondoltam, és... -Igen, igen.
Úgy érzem, most már még nehezebb lesz
belépni Birkenau-ba,
mert sokkal többet tudok.
Ha valamilyen oknál fogva a szüleim lelke nem lelt megnyugvást,
ez talán segíthet mindkettőjükön.
Ez az? Erre szálljak fel?
1942 TAVASZÁN
A SZLOVÁKIAI ZSIDÓ NŐK AZ ELSŐK KÖZT VOLTAK, AKIKET HALÁLTÁBORBA DEPORTÁLTAK.
Anyám így emlékezett arra, amikor megérkezett
Auschwitz-ba.
"A vagon kis ablakán keresztül
csíkos ruhás embereket láttunk dolgozni a mezőn.
Arról beszélgettünk,
hogy ők biztosan bűnözők, és velünk nem így fognak bánni.
De amikor megérkeztünk,
rossz meglepetés várt ránk.
Az SS tisztek azt ordibálták,
hogy sosem jutunk ki onnan,
és hogy meg fogunk halni."
GITA 1942 ÁPRILISBAN ÉRKEZETT A TÁBORBA.
Állj!
A nők arra, a férfiak arra! Köszönöm. Haladjanak!
Tudni akarom.
Tudni akarom, milyen volt. Minél jobban át akarom érezni,
és a lábnyomukban akarok járni.
Már négyszer berezeltem ettől az úttól.
Ötödszörre nem fogok.
Ezúttal tényleg odamegyek.
LENGYELORSZÁG
REGGEL HAT ÓRA 2024. SZEPTEMBER 16.
Meglepőek az érzelmeim.
Tudni akarom, mi történt ott.
Közel akarok kerülni anyámhoz, és apámhoz.
Készen állok.
AUSCHWITZ 1940 ÉS 1945 KÖZÖTT MŰKÖDÖTT.
AZ VOLT A LEGNAGYOBB, ÉS LEGHALÁLOSABB NÁCI MEGSEMMISÍTŐ TÁBOR.
TÖBB MINT 1 MILLIÓ ZSIDÓT, ÉS 100000 LENGYELT, ROMÁT ÉS SZOVJETET ÖLTEK MEG.
Remegek, mint a nyárfalevél.
Oké.
Gyere!
Megfogom a kezed.
Jól vagyok. Jól vagyok.
-Üdv, Pawel! -Üdv, Gary!
-Örvendek! -Én is!
PAWEL SAWICKI OKTATÓ
Tudom, ez egy nehéz időszak,
de nagyon hálás vagyok,
hogy eljött ide.
Vágjunk is bele! Kérem, kövessen!
Remeg a lábam.
-Oké. -Oké.
1942-ben Auschwitz megsemmisítő tábor lett.
Amit itt lát, az az ikonikus bejárat
az "Arbeit Macht Frei" felirattal. "A munka szabaddá tesz."
Auschwitz-ba vittek minket.
Felnéztem.
Láttam a német feliratot. "Arbeit Macht Frei."
Amint beléptünk, mintha a pokolba kerültünk volna.
Még nem állok készen. Sajnálom.
Remeg a lábam.
Oké.
Nem.
Jó. Csináljuk!
Amikor megláttuk az SS tiszteket,
a kutyákat, és hogy embereket vernek,
tudtuk, mi vár ránk.
Ezekben az épületekben aludtak a rabok.
Az emberek száma egy ilyen házban
meghaladta az 1000 főt.
Tudja esetleg, anyám melyikben aludt?
Nem.
Nincsenek dokumentumaink az anyjáról.
Az evakuálás előtt az SS arra utasította
a foglyokat, hogy égessenek el minden dokumentációt.
Becsléseink szerint a tábori dokumentumok 95 százalékát megsemmisítették.
Szóval ezek itt
gyerekcipők.
Voltak gyerekek, akik még egy évesek sem voltak.
Próbálom elképzelni az én Avivám lábát.
Sokkoló, nem igaz?
TÖBB MINT 100000 ÁLDOZAT CIPŐJE MARADT FENN.
3800 BŐRÖNDÖT IS KIÁLLÍTOTTAK A MÚZEUMBAN.
Amikor egy tárgyra nézünk, eszünkbe kell hogy jusson,
hogy egy emberé volt.
Igen.
Mindhez társul egy történet, egy név, egy személy.
És hozzánk is közel áll.
Azon apám neve áll. Ludwig.
Ez a mennyiség...
Magának is adtak számot?
Igen.
32407.
AUSCHWITZ VOLT AZ EGYETLEN KONCENTRÁCIÓS TÁBOR,
AHOL TETOVÁLÁSSAL AZONOSÍTOTTÁK AZ EMBEREKET.
Ha az ember az auschwitzi túlélőkre gondol...
-Eszébe jutnak a tetoválások. -A tetoválás lényeges.
A túlélők gyerekeinek is a tetoválás jut eszükbe,
néha anélkül, hogy értenék a célját.
A szüleik nem magyarázták el.
Az SS bürokratikus világában, a katonák sokszor nem tudták...
-Ki kicsoda. -Ki kicsoda.
Aztán arra jutottak,
"Hasznos lenne, ha a számok mindig rajtuk lennének."
Kellett nekik egy tetováló, és az Ön apja az volt.
A fa végén két tű volt.
Az egyik hosszabb volt, a másik pedig kicsit rövidebb.
Így tetováltuk a számokat.
Emlékszem,
anyám egy napon bekötözött karral jött haza.
Eltávolíttatta a tetoválást,
mert nem bírt többé ránézni.
AZ AUSCHWITZI 11-ES BLOKK TÁBORI BÖRTÖNKÉNT FUNKCIONÁLT.
A RABOK "HALÁLBLOKKNAK" HÍVTÁK.
Az SS tisztek odavitték az embereket.
Egy nap engem is.
Bevittek oda.
Aztán megkínoztak.
Megvertek.
Nem tudjuk pontosan,
hogy zajlott a nyomozás, ami a bebörtönzéséhez vezetett...
De valószínűleg ide hozták őt.
Megmutatom az álló cellákat,
ami különösen kemény büntetésnek számított.
Négy ember állt egy egy négyzetméteres helyen,
egész éjszaka.
Mindegyik álló cella így nézett ki.
Téglából készült.
Bezsúfolták az embereket,
és egész éjszaka állniuk kellett.
A levegő csak ott jutott be.
Látja azt az apró lyukat? Kívülről le lehet takarni.
Ez a büntetés egy szélsőséges fajtája volt.
Többféle kínzás is volt.
Álló cellák,
éheztető cellák,
gázkamrák.
Ez a börtönépület
kivégzőudvara.
Hátulról fejbe lőtték az embereket.
Most már emlékhely,
ahogy látja.
És felette ott van a csíkos zászló.
-Az egyenruha miatt. -Igen.
A rabokat szimbolizálja.
Homokot szórtak ide,
és fűrészport, hogy beigya a vért.
Több méter mélyre a földbe ivódott.
A HÁROM ÉVEN ÁT ÜZEMELŐ
I. KREMATÓRIUM VOLT AZ ELSŐ GÁZKAMRA AUSCHWITZ-BEN.
Az egyik helyiségben elgázosították,
a másikban elégették a rabokat.
De a testek nem égtek el elég gyorsan.
Egy futószalag vezetett a gázkamrából
a krematóriumba.
A futószalag a nap 24 órájában működött,
Azzal szállították át az elgázosított emberek meztelen holttesteit.
1942 ÁPRILISÁBAN LALE-T ÁTSZÁLLÍTOTTÁK AZ AUSCHWITZ II-be.
HÁROM HÓNAPPAL KÉSŐBB
GITA IS AZ AUSCHWITZ II-BE KERÜLT, A TÁBOR NŐI RÉSZLEGÉRE.
Júliusban Birkenau-ba vittek.
Ott kezdődtek az igazi bajok.
Emberek haltak meg, és tűntek el.
Ez az. Ott az épület.
Ott vannak a vonatsínek.
Zakatol a szívem.
Ez a terület, amit lát...
Hatalmas.
Tulajdonképpen ez...
a birkenaui telep nagy része.
Van még?
Az erdőbe is belóg, de oda nehéz innen belátni.
De rálátunk a körülbelül 202 hektáros területre.
Amikor az SS katonák már nem Auschwitz-I-ben gyilkoltak,
hanem három kilométerre onnan, Birkenau-ban,
egy teljes iparágat építettek az emberölésre.
Körülbelül egy millió zsidót gyilkoltak meg Auschwitz-ban.
Birkenau-ban
hat gázkamra, és négy krematórium volt.
Pont, amikor a családom ide került.
A főhadiszállás Auschwitz volt.
De Birkenau-ban ölték meg az embereket.
A világon mindenhol Auschwitz-ot emlegetik,
pedig az igazi pokol Birkenau volt.
Ez egy történelmi tehervagon.
A legtöbb zsidót tehervagonokban deportálták.
Néha tévesen marhavagonokról beszélnek, de azokban van szellőzés.
A túlélők arról számoltak be, hogy nem volt levegő,
és a vagonokba sokszor 80 embert bezsúfolta.
Istenem.
Ennyi a szellőzés?
Igen. Van egy szellőző az egyik oldalán, és a másikon is.
A túlélők azt mondták, ha sikerült a rés közelében elhelyezkedned, az...
-Életmentő volt. -Mert ott kaptak levegőt.
Igen.
Itt zajlott a szelektálás,
amikor zsidók érkeztek.
A nem zsidókat nem szelektálták.
A zsidók 75 százalékát azonnal meggyilkolták.
Nem mindenki jutott el a táborig.
Csak az erősek kerültek oda.
A többieket azonnal elgázosították.
Ha volt egy kis pattanás a kezeden, akkor balra mentél.
A legtöbb lányt a városomból elvitték,
a semmiért.
Az emberek nem tudták, hogy sosem látják viszont egymást.
Egyesekből rab lett.
Volt egy hely, ahol valaki megcsinálta nekik a tetoválást,
aztán beléptek a táborba.
Aztán rájöttek,
hogy a többieket gázkamrákba vitték.
A katonák nem szépítették a dolgot.
Elmondták az igazat a raboknak.
Ezt sokan nem tudták feldolgozni.
Az emberek nem tudták elviselni a kínt.
Az elektromos kerítéshez rohantak,
amiben 3000-4000 volt futott végig.
Megmarkolták,
és azonnal meghaltak.
Az áram megölte őket.
Ez napi szinten megtörtént.
Még az első napok során, Birkenau-ban.
Hatalmas.
Ha végignézünk a sorokon...
Sor sor után.
Sokat dolgoztak ezen.
Pontosan megtervezték az épületeket, a gyilkolást
és a szállítást.
Nem tudok mit mondani, Stephen.
Erre nem lehet.
Úgy érzem...
Igen.
KREMATÓRIUM III. AUSCHWITZ II-BIRKENAU
Amikor apám azt mondta: "Szeretnék bocsánatot kérni azoktól,
akiknek az életét nem tudtam megmenteni",
főleg erről a gázkamráról beszélt.
A harmadik krematóriumról.
A KREMATÓRIUMOT ARRA TERVEZTÉK, HOGY EGYSZERRE 2000 EMBERT TUDJANAK ELÉGETNI.
Több tízezer ember sétált be ide.
Tudom, hogy itt el akar mondani egy imát.
Jöjjön el az ő királysága, és hozzon néki megváltást.
Jöjjön el a Messiás,
a te életedben, a te napjaidon,
és Izrael családjának életében.
Gyorsan jöjjön el, és mondjuk: ámen!
MIELŐTT ELMENEKÜLTEK,
A NÁCI KATONÁK PRÓBÁLTÁK ELPUSZTÍTANI A HÁBORÚS BŰNÖK BIZONYÍTÉKAIT,
MELYEKET A TÁBORBAN KÖVETTEK EL.
370000 FÉRFI RUHÁJÁT TALÁLTÁK MEG KÉSŐBB.
837000 NŐI RUHÁRA LELTEK,
ÉS TÖBB, MINT HÉT TONNÁNYI EMBERI HAJRA.
Most hová lépünk be?
Az egyik kisebb szekcióba.
Ezt úgy hívták, cigánytábor.
Ide helyezték a szintó és a roma rabokat.
Ez egy családos tábor volt.
Az édesapja is lakott egy ideig az egyik barakkban.
Ott van.
Érdekes, mert Lale azt mondta, itt egyedül élt.
Igen.
Mi úgy gondoljuk, egy nagyobb csoport tagjaként élt itt.
Itt talán jobbak voltak az életkörülmények.
Talán az elszigeteltség érzése miatt...
Ennek semmi értelme.
Tudom, az emlékei már ködösek voltak,
hiszen 89 éves volt.
De az biztos, hogy arra emlékezett volna,
ha valakivel osztozott volna a szobán.
Ez...
Még mindig emlékszem, hogy anyám kiabált apámmal,
amikor a szobáról beszélt.
Azt kiabálta: "Az nem egy hat csillagos hotel volt!"
Talán itt volt elég hely,
hogy az embereknek saját alvóhelyük legyen.
Talán ez a magyarázat.
Vagy csak saját szobája volt.
-Talán. -Igen.
Talán több embernek is volt.
Ennek a szektornak német neve van.
Effektenlager.
Az édesanyja itt dolgozott, és ez kiváltságos
munkának számított.
Így van.
A másik egyedi dolog ebben a helyben
az a piros vonal a kerítés másik oldalán.
-Igen. -Azok a négyes gázkamra romjai.
Tehát a rabok szemtanúi voltak a gyilkosságoknak.
Hallottuk a sikolyokat. Azokét, akiket éppen...
a gázkamrába vittek.
Minden barátomat elvitték.
Elképesztő, hogy milyen hatalmas ez a terület.
1945. JANUÁR 27-ÉN AUSCHWITZ-T FELSZABADÍTOTTA A VÖRÖS HADSEREG.
KÖRÜLBELÜL 7000 TÚLÉLŐT TALÁLTAK.
KÖZÜLÜK 700-AN 18 ÉV ALATTIAK VOLTAK.
Különleges érzés a szüleim lábnyomában járni.
Szerintem sosem álltam még ilyen közel hozzájuk.
A családomból sokan nem élték túl,
úgyhogy megtisztelve érzem magam,
hogy anyám és apám szerencsések voltak, és túlélték.
Visszamegyek Melbourne-be,
és végre képes leszek máshogy mesélni a gyerekeimnek
a családjukról.
Emlékszem, anyám és apám azt mondták,
olyan messzire költöznek Európától,
amennyire csak lehet.
Ausztráliánál messzebb nem is mehettek volna.
-Üdv! -Örvendek!
-Üdv! -Köszönöm!
Ő Mali, a legkisebb lányom.
Igen.
Bemegyünk?
-Menjünk! -Gyertek!
Rakjunk fel egy szép zenét, és táncolni fogok. Tangózni.
Gumiláb.
Sokat szoktunk táncolni.
Fantasztikus.
-Nem éhesek? -De.
Igen? Jó. Rengeteg ételünk van. Mindenki jöjjön utánam!
-Oké. Mehetünk? -Elfelejtettük az uborkát.
Hogy felejthettük el az uborkát?
Ülj anya mellé!
A szülei sosem beszéltek a holokausztról?
-Csak néhány történetet. -Értem.
Mi úgy nőttünk fel, hogy apa mesélt nekünk.
HELEN ABRAM LÁNYA
Kicsi korunktól kezdve.
Igen. Sokat tettem a túlélésért, de ez 99 százalékban a szerencsén múlt,
mert bármikor lelőhettek, megölhettek,
agyonverhettek, vagy gázkamrába küldhettek.
De bármilyen kérdésünk volt, apa mindenre válaszolt.
-Csodás. -Mindig.
Amikor 10 éves voltam, egy nap apára néztem,
és azt kérdeztem: "Apa! Te utálod a németeket?"
Azt felelte: "Soha ne használd ezt a szót,
mert ha engedsz a gyűlöletnek, mivé válsz majd?"
-Ugyanolyan rossz leszel. -Igen.
Számomra ez a lecke nem csupán a túlélésről szólt,
hanem az emberségünk, és a méltóságunk megőrzéséről is.
Ez a helyes üzenet.
Ő egy csodálatos ember.
Jót tett ez a kirándulás, ugye?
Fenomenális volt.
Most már maga is mindent elmesélhet a gyerekeinek.
Nem akarom, hogy olyan ürességet érezzenek, amilyet én éreztem.
Nagyon megható,
hogy már el tudja mesélni a történeteket, amiket korábban maga sem hallott.
Ez nagyon fontos.
Most, hogy visszatért, hogy érzi magát,
miután megtapasztalta, milyen volt Auschwitz?
Megkönnyebbültem.
Más ember lettem.
Milyen értelemben?
Nem vagyok üres.
Talán nem ez a megfelelő szó rá,
de olyan, mint a lelki béke.
-Oké. -Érthető ez így?
-Igen. -Kényelmesebben,
és elégedettebben érzem magam most, hogy annyival többet tudok.
Igen.
Hogy birkózott meg az ürességgel korábban?
Tudtam, hogy ott van, de nem vettem róla tudomást.
A traumára úgy is tekinthetünk, hogy nem egy lelki,
inkább egy testi állapot.
Most már maga is átlátja ezt, és azt mondja, elérte a lelki békét.
Sokan azt mondanák erre, hogy ez egy paradoxon.
Hogy elment Auschwitz-ba, visszatért, és akkor érte el a lelki békét.
Hogyan?
Erre nem tudom a választ, de ezt érzem.
-Ez valóságos. -Én is észrevettem.
-Nagyon valós. -Igen.
Így más lesz a kapcsolatom a gyerekeimmel,
szülőként és barátként is.
Szerintem jobban fogom szeretni magam,
és a kapcsolataim is jobbak lesznek.
-Így lesz. -Igen.
Megtiszteltetés a társaságában lenni.
Köszönöm! Melegség önti el a szívem.
-Sajnálom. -Kérem! Kérem!
-Ez felszabadulás. -Oké.
Ez nem rossz dolog.
GARY MA ELVISZI A LÁNYAIT A NAGYSZÜLEI SÍRJÁHOZ,
MOST ELŐSZÖR.
Betűrendben mennek?
-Nem. -Nem?
Nem. Bárhol vehetsz magadnak sírhelyet.
Itt vagyunk. Ők az anyukám és az apukám.
Nézzétek!
Nagyon hiányoztok.
Most először hoztam el az unokáitokat.
Ő Mali, ő pedig Aviva.
Hoztam nektek köveket a szülővárosaitokból.
Rakjuk le őket, hogy tudják, itt jártunk.
Apa, nézd! A bejárati ajtótok elől vannak!
Egy kis darab az otthonodból.
Bár ismertétek volna őket!
Apám sokat foglalkozott volna veletek,
anya pedig megtanított volna énekelni, és nézhettétek volna, ahogy sütöget.
A mennyben érezte volna magát.
Hogy vagy, kincsem? Jól?
Igen.
Hogy talált rá Gitára a felszabadítás után?
Vonattal nem mehettem,
mert mindent lebombáztak.
A hidak használhatatlanok voltak.
Úgyhogy vettem egy lovat.
Érti?
Fogtam a lovamat,
és több száz kilométert tettem meg vele,
hogy megkeressem Gitát.
Egy nap feltűnt egy ló,
és egy szekér.
Odanéztem, és a férjem volt az!
Lale!
Megkeresett, és megtalált.
Boldogok vagyunk együtt.
-Tudod, ki ő? -Ő...
Az apukád.
-És ő? -Az anyukád.
-És ő ki? -Te vagy.
Igen. Ez az 50. házassági évfordulójukon készült.
Nagy bulit rendeztem nekik.
Jól nézett ki apátok, mi?
Nem. Ő jobban néz ki.
Tényleg?
Köszi.
Semmi baj. Azért még szeretlek.
Nézzétek!
A szüleim megtalálták egymást,
és összeházasodtak Korompában.
Ezeken a képeken jól látszik, mennyire szerették egymást.
Ez a kép a Tátrában készült,
ahová a szüleim nászútra mentek.
Nézzék!
A háború után, hosszabb hajjal,
nagyon boldogan és szerelmesen.
Én vagyok az eredménye
az egyik legcsodálatosabb románcnak,
ami a valaha volt legszörnyűbb helyen kezdődött.
A puszta létem is a szerencsének köszönhető.
Ez nagyon király!
Imádom!
Van két gyönyörű lányom.
Ők folytatják a történetet,
és ez a legnagyobb öröm.
-Futás! -Fuss, apa! Eddzél kicsit!
LALE ÉS GITA SOKOLOV, VALAMINT MINDEN HOLOKAUSZT TÚLÉLŐ TISZTELETÉRE.
AZ 1,1 MILLIÓ EMBER EMLÉKÉRE, AKIKET AUSCHWITZ-BAN GYILKOLTAK MEG
1940 ÉS 1945 KÖZÖTT.
Magyar szöveg: Mészáros Alexandra