Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Traducerea și adaptarea Richard Nasta
- Ți-e foame? - Nu.
- Mi-e bine. - Sigur?
V-ați descurcat bine amândoi.
La somn cu voi.
Haide.
Haide, te descurci. Bagă-ți mâinile pe mâneci, te rog.
Bravo.
Vrei să te iau în brațe?
Bun, te voi pune-n pat.
Gata, e în regulă.
Noapte bună.
Știți că-i adevărat?
Tot ce-au spus ceilalți despre mămica voastră.
Ați avut o mamă minunată, băieți.
Să nu uitați asta niciodată, da?
Noapte bună, scumpule.
TATA
- Oprește-te. - Nu vă bateți.
- Stai. - Am fost aici primul.
Fă-l să plece de lângă mine.
Bun.
Ce fel de cereale vreți?
De data asta puteți avea orice.
- Cereale Viva? - Eu vreau cereale Viva.
Bun.
Pentru Dumnezeu.
- Nu. Îți pun eu. - Mersi.
Îți pun eu, mersi.
- Ajunge? - Unde-i laptele?
Unde-i laptele?
Nu avem lapte normal, dar avem de cel care-i plăcea mamei...
- Lapte de soia. - Nu, are gust a beșini.
Știu, dar e tot ce avem.
Dumnezeule.
Nu face asta.
Sigur vreți să vă întoarceți astăzi?
Nu trebuie s-o faceți dacă-i prea curând.
Bun, geaca, te rog. Care-i geaca ta?
- Asta-i a mea. - Bun.
Unde-i echipamentul de fotbal?
- Unde-i? - Nu știu.
Doamne. Vom întârzia.
Bun. Uită-te. Verifică. Unde-i?
Bun. Bravo. Să mergem.
Îl vei purta murdar. Să mergem. Mulțumesc.
E în regulă.
Vei fi bine.
E bine să te avem înapoi.
Nu-ți face griji. Vom avea grijă de el.
Bun.
Da, încă-s aici.
Bine, da.
Bun.
Nu, nu sun pentru mine.
Sun...
Da.
Nu, am oferit informațiile ultimelei persoane cu care am vorbit.
Nu.
Te rog, nu mă pune-n așteptare.
Atunci cine naiba-i persoana potrivită cu care pot vorbi?
Nu crezi? Eu cred.
Cred că am orice motiv să vorbesc cu tine...
Îmi pare rău. Vă sunăm mai târziu.
Pot face eu asta.
Parcă-i bucătăria lui Tracey Emin aici.
Să-i pui pe băieți să spele vasele.
Vrei să vorbim?
Da.
Dormi suficient?
- Vrei să-i iau eu astăzi de la școală? - Mulțumesc.
Ești de treabă. Dar trebuie să-i iau eu.
Trebuie să păstrez lucrurile cât mai normal posibil.
Cum a fost?
Bine, cred.
Ce ai făcut?
David Matthews a vrut să-mi fie prieten, dar de obicei îmi era dușman la școală.
Vreau doar să-mi ofer condoleanțele pentru pierderea suferită.
Mersi foarte mult.
Cum reziști? Nu-mi pot imagina cum te simți.
Am pierdut-o pe mama anul trecut, așa că știu puțin.
Cancer la stomac.
Îmi pare foarte rău.
Dar ne așteptam la asta, cu mama mă refer.
Nu-mi pot imagina cum e la tine, fiind totul atât de brusc.
Mulțumesc. Eu...
Sunt aici dacă vei dori vreodată să bei o cafea,
sau dacă băieții vor să se joace cu cineva?
Copiilor mei le-ar plăcea asta.
Nu-i așa?
Anunță-mă dacă ai nevoie de ceva. Toți spun asta, dar eu vorbesc serios.
Haideți.
- Cine a fost? - Nu știu.
Fir-ar.
Margaret... mi-ar plăcea să stau la taclale, doar că...
„A fost odată ca niciodată o pisică, o vrabie și un băiețel
Pisica și vrabia au mers în pădure, au tăiat lemne și au spus băiețelului:
Tu stai în casă, dar dacă vine Baba Iaga și numără lingurile...”
Poți citi pe voci?
Sigur.
„Tu stai în casă, dar dacă vine Baba Iaga și numără lingurile,
să nu zici nimic. Să faci liniște.
Foarte bine, spuse băiețelul. Pisica și vrabia au plecat,
iar băiețelul a stat pe sobă în spatele hornului,
așteptând întoarcerea lor.
Brusc, vântul a început să șueiere
și Baba Iaga a intrat înăuntru prin geamul deschis.”
Prietene. Tot nu răspunzi.
Vreau doar să spun că... Mesaj șters.
Sunt Mia. Te sun să văd cum ești. Mesaj șters.
Uite-l, tatăl trist.
Uită-te la tine, cu soția moartă, fără speranță, furios.
E moartă, eu sunt aici.
Îți voi oferi eu ceva la care să te gândești.
Mesaj șters.
Dar-ar dracii!
Fir-ar.
Scumpo, mă auzi?
Te rog, respiră!
Mă auzi?
Ambulanța.
Nu știu. Ea nu...
E foarte mult sânge. E pe podea. Nu respiră.
Tată? E o pană pe perna mea.
- E o pană pe perna mea. - Penele sunt făcute din perne.
Bine, gata. Am copii care dorm. Cine-i?
Salută.
Ești înspăimântat?
Salută am spus. Spune-o cum trebuie.
Salută.
Salutare.
- Am fost cu gândul în altă parte. - Am văzut.
Da.
Cum ești?
Am zile și zile.
Cum sunt băieții?
- Le este dor de mama lor. - Da.
Da, va fi...
Da.
Sărăcuții de ei.
Că veni vorba...
Ultimul număr al lui Jeff?
- O să le adore. - Sper doar să se vândă.
- Așa rău merg lucrurile? - Știi, aceeași problemă.
Nu va dura mult până vei pierde bani cu mine.
Despre asta voiam să vorbim.
Nu ne așteptăm să revii curând. Dacă ai nevoie de mai mult timp...
Sincer, ar fi plăcut să am altceva pe care să mă pot concentra.
Sigur?
- Nu-i prea mult? - Sunt sigur.
Bine.
Trebuie să sari de pe pat.
Apoi îți pui piciorul aici și încerci să sari din nou în pat.
- Și apoi primești un punct. - Bine.
Ai pierdut!
Sar eu acum!
Bombă!
Trei, doi, unu. Bombă!
Nu te duce în dulap. Nu vreau să mă lovesc la cap.
Aveți grijă.
Acum vei plăti.
Bine, ajunge. La baie cu voi, vă rog.
- Trei, doi, unu. Bombă! - Bombă!
- Băieți? - De la început, prostule.
Băieți, am spus la baie!
Dă-te, o să sar bomba.
Sper să nu vină la noi și să sune la sonerie.
Bine, fără baie, dar mergeți să vă spălați pe dinți
și schimbați-vă în pijamale, da?
- Ce tare! - Trei, doi, unu!
Mă auziți?
Când mă întorc, vreau să fiți spălați și să aveți pijamalele pe voi, da?
Bine?
Te-am prins!
Nu simt că merit asta, chiar nu simt.
Vreau să mulțumesc, înainte de muzică și înainte să rămân fără timp...
Nu-mi pasă.
Nu cobor de pe scenă până nu-i mulțumesc soției mele.
Tor, ești inspirația mea divină, nemuritoare.
Te iubesc.
E în regulă.
- E în regulă. - E cineva aici.
Nu. Uite. Nu-i nimeni aici. E în regulă.
- E cineva aici. - Ai visat urât.
Vino aici.
Hai să-ți schimbăm hainele ude. Așa. Bravo.
- E în regulă. - L-am auzit.
- Pe cine? - Pe omul cioară din desenele tale.
Cioară? Alea-s desenele mele.
Uită-te la mine.
Scumpule, nu-s reale. Sunt doar desene, da?
E în regulă. Nu-s reale.
Ți-am spus sau nu?
Nu-i o traumă subită! Capul plecat.
Capul plecat, tată distant. Ce naiba?
Traumă și acum tată distant...
CIOARA
E ciudat cum ne întâlnim prima dată.
L-aș fi putut îndoi pe spate peste un scaun,
și să-i servesc mărunt vești amare despre ultima oră a soției sale decedate.
Alte păsări așa ar fi făcut.
Dar nu.
Eu cred în metode terapeutice.
Tată?
Ce faci?
Ești mort?
Tată?
- Tată? - Nu-s mort.
Tată?
- Ce faci? - Ce faci tu.
- Ce facem astăzi? - Ne pregătim de școală.
Dar e sâmbătă.
Atunci... mergeți și porniți fierbătorul.
Plecați.
Fir-ar!
Prostii peste tot.
Pentru Dumnezeu.
Băieți, vreau ca voi să mă ajutați astăzi.
Vreau să mă ajutați să fac curat, da? Nu, vorbesc serios.
Vreau să mă ajutați să fac curat și să puneți lucrurile unde-i locul lor,
sau voi lua orice jucărie pe care o găsesc și o voi arunca la gunoi.
Să facem curat!
Vorbesc serios! Mergeți și faceți curat!
Vă rog.
Bună dimineața, văduv englez. Am dormit bine, așa-i?
- Eu găsesc oamenii plictisitori. - Nu acum.
Incredibil de plictisitori, cu excepția celor îndoliați.
Puțini oameni mă interesează.
Iar văduvii îndoliați mă interesează.
Văduvii îndoliați și copiii orfani de mamă
- sunt ciori autentice. - Lasă-i în pace!
- Cât timp a trecut? - Trei luni.
- De fapt, aproape patru. - Patru luni?
E nevoie de timp să te împaci cu ideea.
Nu-s sigur că vreau să mă împac cu ideea.
Bine.
Nu cred că există vreo împăcare ce ar putea schimba situația...
Da.
- Te bazai pe ea emoțional... - Cu totul.
Cu totul.
E în regulă să te simți copleșit.
Și putem discuta despre strategii de procesare...
Nu, e în regulă.
Am venit mai mult să vorbim despre copiii mei.
Bine. Ai văzut schimbări în comportamentul lor?
Cel mai mic udă patul, are coșmaruri, chestii de genul.
Și... cel mai mare, se joacă mai mult decât de obicei.
Menții o rutină?
- Orele de somn, mesele pe zi? - Nu chiar, nu.
Ar trebui să te ții de rutină cât mai mult posibil.
Copii simt alinare în rutină.
- Îi lași să te vadă jelind? - Am încercat să n-o fac.
Trebuie să schimbia asta.
Nu trebuie să-ți ignori durerea pentru a-i proteja pe ei.
Uite-l.
Tatăl trist.
„Doctore... Cred că sunt urmărit de o cioară.”
Nu ești real.
Văduv îndoliat pe culoarul nouă.
„Rămâi la rutină,” asta a spus? „Copiii au nevoie de rutină?”
Nu și băieții tăi.
Ei au nevoie de arcuri cu săgeți, de povești, de mituri,
de haos, au nevoie de cioară.
Nu ești real!
Serios?
Ascultă aici. Uitatule, goliciune, mortăciune,
șocatule, retezatule, rămășiță, surdule, orbule.
Cine-i oare? Cine? Eu? El?
Umplutură al vidului, ucigaș al timpului. Înjunghie-l!
Soție moartă, lasă-mă să-ți iau capul gol.
Împrăștie-l. Culcat. Tot înainte. Tată, fugi.
Ia-ți liber, văduv îndoliat.
Ia-ți liber, jelește, galopează prin praful cadavrelor.
Dar nu uita să jelești.
Rege vânat. Neîncoronat. Nu mă meriți.
Nu mai ai dreptul la opinie.
Nu.
Paul?
Da, sunt eu.
Am nevoie de ajutorul tău, te rog.
Da, acum.
O fac cu tot dragul. Normal c-o fac.
Dar mă tem să te las singur.
Trebuie să trec prin asta de unul singur, Paul.
- Și vreau să fie în siguranță. - Ce înseamnă asta?
Mă îngrijorezi.
Nu voi face nimic.
Fă-ți de cap.
- Oferă-mi ce-i mai rău. - Nu.
Intenționez să fac doar bine.
Desenează pentru mine.
Dacă fac asta, vei dispărea?
- Nu plec până nu mai ai nevoie de mine. - N-am nevoie de tine.
Ai grijă.
Sunt unii mult mai răi decât mine.
Mult mai rău.
- Desenează. - Ce anume?
Desenează una din amintirile tale, primul lucru ce-ți vine-n minte.
Nu așa! Jalnic! Arată zici c-a desenat Vettriano.
De toată jena.
Pentru Dumnezeu.
Așa mai merge.
E rece și ninge.
Suntem doar noi trei.
Am ieșit cu băieții să-i ofer liniște fiindcă era bolnavă.
Era răcită.
Încă ai febră.
Ea nu se îmbolnăvește.
- E o fantomă! - Tată, ninge.
Și băieții au avut trei respectiv patru ani.
Te iubesc.
I-am scos afară. Afară în parc și...
Ăia-s adidașii tăi?
Eram fără speranță.
Fără putere. Fără răbdare.
Așteaptă.
Haide.
Mă dor picioarele.
Nu se opreau din smiorcăit.
Gata. E puțin rece. Suflă.
Era rece.
A fost prima dată când au realizat că nu-s tatăl perfect cum credeau.
- Vreau la mămica. - E în regulă. Hai aici.
Mămica nu se simte așa bine, da?
Asta a fost, așa-i?
Pregătirea generală pentru restul vieții noastre.
Nu te-am sunat anticipat.
N-am vrut să-mi spui să mă duc naibii.
Intră.
Și...
cum te simți?
Știi tu...
Scuză-mă.
Ești prima persoană reală pe care o văd în ultimele zile.
Persoană reală?
Nici să nu te gândești. Nu. Nu se întâmplă așa ceva.
Sunt momente când mă enervez pe ea, știi?
„Cum ai putut să mori și să mă părăsești?”
Ea era cea stoică. Ar fi o văduvă mai puternică.
Da.
Cât de neatent din partea ei.
Mama ei mă sună constant să-mi amintească de unele lucruri.
„Mai știi când ea...?” Și știu de ce face asta, dar...
Eu nu vreau asta.
Nu vreau să fie o serie de anecdote fiindcă-mi amintește că nu-i mai aici.
Dar nu-i mai.
Da, dar dacă-s norocos, de două ori pe săptămână,
cred c-o să se întoarcă imediat.
O să se întoarcă.
Am să-ți mărturisesc ceva.
Mai știi când v-ați despărțit în anul trei?
Și mi-ai dat o poezie să-i transmit ca s-o recucerești?
A crezut că-i de tot rahatul.
Dar a funcționat, nu?
Nu știu la ce te gândeai. Nu aveam de gând să i-o dau.
Dar a așteptat să merg la baie, mi-a umblat prin geantă și a luat-o.
Încercam să am grijă de tine.
Nu trebuia. Am vorbit. Ea a vorbit. Știi cum era.
Și a ajuns să aprecieze gestul.
Să te aprecieze pe tine.
Voi doi erați meniți să fiți împreună.
Erați făcuți unul pentru altul.
Da.
E groaznic.
Lasă-mă în pace, cioară. Îmi place așa.
Așa e!
Muzică de văduv alb, de clasă și vârstă mijlocie.
Cititor de ziarul Guardian, mângăietor de barbă,
piață de fermieri, bere artizanală, mizerii de Barbican.
Da.
Ești un clișeu, știi asta?
Clișeul soției moarte.
În următoarea fază vei scoate albumul foto.
- Vei vorbi cu piatra de mormânt. - Cioară, lasă-mă-n pace.
A fost odată ca niciodată, un rege care avea
- Cioară, te rog... - ...doi fii, pe regină,
și apropo, erau perfecți împreună.
- Te rog, taci. Te rog! - Erau perfecți împreună.
- Erau meniți... - Taci!
- ...să fie împreună. - Taci!
Așa, da.
Regina a căzut și și-a spart capul.
Și așa, a sângerat până a murit.
- Te rog, încetează, gata. - Sânge peste tot.
Încerc să-ți spun o poveste.
Nu vreau o poveste. O vreau pe ea înapoi.
O vreau înapoi sau vreau să mor eu.
O vrei înapoi. Îți dorești să fii mort. Foarte original.
Cât de original.
- Bun, ești nervos. Să te văd! - Da! Sunt foarte nervos!
Foarte nervos! „Da, sunt foarte nervos!”
Da... mi-e dor de ea. A fost totul pentru mine și acum...
„A fost totul pentru mine.” Parcă ești un magnet de frigider!
Fir-ar!
Acum ascultă.
Uită-te la el.
Unii spun că munca mea-i vulgară.
Primitivă chiar. Dar l-am dus unde trebuia să fie.
Tată?
Băieți.
BĂIEȚII
Mamă?
Băieți, puteți veni în sufragerie, vă rog?
- Trebuie să vorbim. - Bine.
Stai să ne dăm jos mănușile.
Mamă?
Veniți luați loc, vă rog.
Haide, luați loc. Trebuie să vorbim. Dați-mi mâinile voastre, vă rog.
Mama voastră nu-i mai aici. Da?
A fost... S-a îmbolnăvit și a fost un accident.
Și...
Uitați ce știm despre mama.
Mereu mirosea bine.
Când ne spunea povești, făcea toate vocile.
Îi plăcea muzica pop dată tare, fiindcă-l enerva pe tata.
Și apoi a murit.
Mama noastră a murit.
După aceea, totul a fost diferit. Noi eram diferiți.
Băieți diferiți.
Tata a fost diferit.
Un alt fel de tată.
Băieți? Nu sună că vă spălați pe dinți.
Băieți, faceți ce v-am cerut?
Băieți, haideți...
Ce faceți?
Dați-le jos.
Tata spunea povești. Poveștile se schimbau odată cu tata.
Devenea tot mai tăcut.
Nervos.
Dispărea.
Tata spunea povești. Poveștile se schimbau odată cu tata.
Ne este foarte dor de tine.
I-am spus fratelui meu că ne poate vedea prin oglinzi.
Am nevoie de tine.
Stătea ore întregi în baie.
Tata zice că mergem la bunica Margaret după Crăciun. Vei fi și tu acolo?
Îmi părea rău pentru el.
Fratele meu se enervează când pierde lucruri ce-i amintesc de ea.
A spus că dacă el pierde lucruri, și tata ar trebui s-o facă.
A devenit agresiv și... în final i-a tras câțiva pumni,
iar celălalt copil a fost rănit foarte grav.
Cu toate astea, un profesor a venit să ajute...
...mai ales cu profesorul. Unde ți-a fost mintea? Nu-i în regulă.
Ce crezi c-ar fi spus mama ta?
- Nu, așteaptă. - Oprește-te. Lasă-mă.
Te urăsc!
E în regulă.
Tata a fost diferit. Un alt fel de tată.
E aici? E acolo? E undeva p-aici?
Veniți sau ce faceți? Toți vor rămâne fără dulciuri.
- Dumnezeule, arăți uimitor. - Îți place?
- E ceva la ochi. - E ceva nou.
Mai că nu vezi nimic.
- Putem merge la dna Dawson? - Sigur, putem merge.
- Are cele mai bune dulciuri. - Da?
Arată-mi calea. Pe unde merg?
- Pe aici. - Pe aici?
Și apoi pe unde?
Mai ești cu noi?
E simbolic, nu-i așa?
- Ce anume? - Asta.
Acest vis, această amintire. Invenția asta, orice ar fi ea.
Mă întreb ce-nseamnă. Soția ta nu-i o fantomă.
Nu bântuie casa și nu te privește cum crești copiii fără ea.
- Nu. - Nu.
Tu ești fantoma acum.
Băieți?
Tata va mai fi normal vreodată?
N-a fost normal înainte.
Aici e baza.
Trebuie să trecem pasajul pericolului și să recuperăm...
cristalele blestemate.
Pentru ce-i vulcanul?
Haide.
Ascultă-i. Băieții noștri.
Îi iubesc foarte mult.
Construiesc lumi pline de viață, pline de posibilități.
E timpul, nu crezi?
Cioară?
Da?
Fii blând cu ei.
Normal.
Să luăm cristalele blestemate. Trebuie să mergem mai repede.
Acum!
O să iau cristale pe drum.
Am mai găsit unul.
Ce e?
Salutare, băieți.
- Băieți. - Băieți.
- Jucăm un joc? - Jucăm un joc?
Uitați cum va fi.
Trebuie să construiți aici pe podea...
- ...un model al mamei voastre. - ...un model al mamei voastre.
Așa cum vă amintiți de ea.
Și cine construiește cel mai bun model, va câștiga.
Nu cel mai realistic model, ci cel mai bun.
Da. Cel mai adevărat. Și premiul e următorul.
Voi aduce la viață pentru o zi cel mai bun model.
O mamă reală și vie care vă pune seara la somn.
Nu.
Nu. Așa cum ți-o amintești.
Bun.
Și opriți-vă.
Ambele sunt foarte bine. Tu i-ai obținut zâmbetul.
E straniu.
Și tu i-ai prins postura.
Care a câștigat?
Care se va transforma în mama?
Scuze, ce?
- Ai promis. - Da.
- Unde-i? - Dar nu crezi că...
- că ea... Unde e? - Unde-i, cioară nenorocită?
E moartă.
Nu se poate întoarce. Asta e, băieți, asta-i tot ce aveți.
Ce faceți, băieți?
Ați terminat? Le puteți citi tatălui vostru apoi.
- Cum e, tatăl vostru? - Nu știu.
Ați scris în jurnalul de emoții în ultimele două săptămâni?
- Nu. - N-are nimic.
Ați încercat exercițiile de meditare?
Băieți!
Nu, n-are nimic. Poare o prostie la început.
Vreți să vorbiți despre ceva anume?
Gânduri despre mama voastră?
Bine, n-are nimic.
Poate desenți ceva ce-mi arată ceea ce simțiți
și apoi putem vorbi despre ele.
Da? Sună bine? Super.
Credeam că devine mai ușor.
Credeam că...
Ascultă...
Cred c-ar trebui să vorbim despre diferența
dintre jelire și disperare.
Bunico!
- Uitați-vă la voi doi. - Bunico!
Ce slabi sunteți. Tatăl vostru nu vă hrănește?
Intrați.
Crăciun fericit.
- Crăciun fericit. - Da.
Bun, intră.
Le face singur, fără să aibă contur.
Merg să văd ce fac.
Cum stai cu benzile desenate?
Îi spun bandă desenată sau roman grafic?
Nu, tu poți să-i spui bandă desenată. Da, sunt în grafic. E interesantă.
Nu-i place când oamenii îi spun roman grafic.
Spune că sună pretențios.
Asta spui.
Ați haplit tot, băieți.
De data asta au fost pe placul tău?
Tot e mamă-sa.
Dacă făcea ceva, se prefăcea că nu te aude.
A fost bun? Nu mi-au ieșit cartofii.
Au fost delicioși.
Cum a fost? Mama noastră când era tânără.
Mama voastră?
Încăpățânată.
Voi doi ați moștenit multe de la ea, în diferite moduri.
- Eu ce am moștenit? - Ești amuzant.
- Era foarte ageră, nu-i așa, Keith? - Da, mai degrabă neobrăzată.
Nu, e în regulă. Mă ocup eu.
Era adorabilă când era mică. Dar când a fost adolescentă...
Dumnezeule, nu puteai câștiga o ceartă cu ea.
Du-te și adu-mi albumul de lângă ușă
și-ți arăt prima dată când l-a adus pe tatăl vostru aici.
- Distruge cioara! - Prinde și omoară!
Să prindem cioara!
Închide porțile! Omoară-l, îneacă-l în propriul sânge.
Toate ciorile, înghideți porțile!
Dacă ne ia castelul, îi dăm foc!
Băieți i-au moștenit zâmbetul, zici că-s ea când zâmbesc.
Poți să-l iei acasă dacă vrei.
- Nu, ține-l aici. - Nu? Bine.
- Ține-l aici. - Să-l vadă băieții?
Da, ar trebui să-l vadă.
Sunt aici!
Mergem mai departe, nu? Înaintăm cu viteză, nu?
Îmbătat de iubire. Pui de vulpe. Carne moartă.
Prinde și omoară.
- Omoară-l! - Haide, a mers p-aici.
Haide.
Uită-te la pălărie. Cred c-a fost a mamei mele.
Merg să văd ce fac...
- Bine. - Revin.
Da. Bine.
Băieți?
Băieți, ce naiba credeți că faceți? V-am căutat peste tot.
Sângerezi.
Ce se petrece aici?
- Sunt bine. - Ai tăieturi și zgârieturi peste tot.
Ce i-ai făcut? Ce-ai făcut?
- A fost cioara. - N-a fost nicio cioară.
Îmi pare rău.
Îmi pare foarte rău.
Nu sunt nervos pe voi.
Îmi pare foarte rău.
Mi-e dor de...
de mămica voastră.
Îmi pare foarte rău.
Uneori aveam impresia că-i din nou tatăl nostru.
Dar nu dura prea mult.
DEMONUL
O să-ncep să-mi fac griji dacă nu răspunzi la telefon.
Ne-am gândit la tine astăzi.
Sună-ne, da? Sper că ești bine.
Te-am sunat de câteva ori.
Astăzi a fost greu și sunt sigură c-a fost și pentru tine.
Aniversările sunt grele și...
Tată?
- O să ne citești o poveste? - Nu, e prea târziu.
- Te rog? - Am spus nu.
Fără povești în seara asta.
Să-ți fie rușine.
Tăticul are nevoie de o îmbrățișare?
A fost odată ca niciodată, un rege ce avea doi fii.
Într-o zi, regina sa a căzut și a murit.
Du-te naibii!
Și așa, regele a lăsat regatul său să cadă în paragină...
și și-a abandonat cei doi fii,
ca să se înece în autocompătimire.
Ieși!
Gata.
Ajunge. Trebuie să pleci.
- Ești sigur de asta? - Da. Fir-ar, da!
Să vedem ce se întâmplă fără mine.
Tată?
Cine-i?
Simon Coleridge.
De la numărul 56.
Cum te pot ajuta, Simon?
Știu că nu ne cunoaștem, dar mă poți împrumuta cu lapte?
Din păcate am rămas fără lapte.
Sunt sigur că magazinul de la colț e încă deschis.
Nu există niciun număr 56.
Băieți...
Tăticul vostru nu vă poate spune o poveste, dar eu pot.
A fost odată ca niciodată, un demon,
un demon groaznic ce se hrănea cu disperare.
Un demon ce vâna pe tot globul persoana cea mai tristă,
cea mai delicioasă pe care o putea găsi.
E un demon foarte isteț, băieți.
Foarte șiret.
Cine-i?
Dan. De la Parenthesis.
- Dan? - Da.
De la Parenthesis?
Pot intra? Toarnă cu găleata.
Am lucrat acolo ani de zile, nu cunosc niciun Dan.
Care-i numele de familie, Dan?
Graves.
Sunt nou. M-au pus să lucrez la cartea ta.
M-am gândit să te salut.
Nu te pot lăsa înăuntru.
Am bătut atâta drum.
Nu, va trebui să pleci.
Măcar lasă-mă la baie.
Băieți.
Acest demon se hrănește
doar dacă cel disperat îi permite.
După cine credeți că vine-n seara asta?
Cine știm că-i trist?
Deschide ușa. Sunt de la poliție.
Am să număr până la trei și apoi voi intra.
- Unu, doi... - Ce se petrece?
- Mergeți în camera voastră. - Trei...
Ce se petrece?
- Patru... - Mergeți sus.
- Cinci... - Acum!
Bine, cum dorești.
E cineva aici care vrea să-ți vorbească.
Mamă?
Sunt eu.
M-am întors.
Deschide ușa.
Nu.
Deschide.
Lasă-mă să intru.
- Băieții sunt acolo? - Mamă!
Nu.
Nu, băieți...
- Nu... - Mamă!
- Vă rog, opriți-vă. - Mamă!
- Vă rog, nu-i mămica. - Mamă!
- Nu! - Mamă!
Mi-ați lipsit foarte mult.
Haide, deschide-mi.
Deschide ușa.
Haide.
Tată.
- Lasă-l să plece, băiete. - Tată!
Lasă-l.
Mi-ai lipsit.
Te iubesc.
Vino cu mine.
Mamă!
Lasă-mă înăuntru.
Băieți?
Băieți, veniți până-n sufragerie, vă rog. Trebuie să vorbim.
Ce crezi c-ar fi zis mama ta?
Băieții sunt atât de...
Și n-a venit nimeni...
Băieți!
Nu! Gata, ajunge!
Gata!
Cioară!
Întoarce-te! Te rog! Cioară!
Tată?
Veniți aici.
Nu vă uitați.
Sunteți cu mine.
Sunt aici. Gata, băieți.
Sunteți cu mine. Stați aici. Stați jos.
Cioară.
Veniți aici. Nu vă mișcați.
Sunt cioara fiorului morții.
Mâncătoare de zei. Lingătoare de gunoaie.
Măcelar de cuvinte, nenorocită cu bombe matematice.
Doamne, nu.
Prosop.
Repede. Dă-mi prosopul. A fost tăiat. Aici.
Încă unul.
E în regulă, cioară.
Stai cu noi, te rog. Te rog, nu muri.
Te rog.
Nu poți muri.
Cioară, să nu mori.
- Avem nevoie de tine, cioară. - Avem nevoie de tine.
Cioară?
„Te rog nu muri, Cioară.”
„Te rog, nu muri.”
„Avem nevoie de tine, cioară.”
„Avem nevoie de tine.”
Evident.
Uite-l, omul momentului.
- Mulțumesc. - Cartea-i minunată.
Mulțumesc.
Ar fi culmea să nu fie. Ne-a făcut să așteptăm 18 luni.
- Mulțumesc. - Eu îți mulțumesc.
Am o grămadă de întrebări.
Și eu.
Serios, sunt mândrul de el. Foarte mândru.
Scuze, ești fratele meu? Arăți puțin ca el.
- De obicei e mai neîngrijit. - Vino aici.
Kate, mulțumesc c-ai venit.
Amanda-i aici. Scuză-mă puțin.
Mulțumesc.
N-aș rata ocazia.
- Haide. Spune câteva cuvinte. - Așa din prima.
Vă mulțumesc tuturor c-ați venit în această seară.
Mulțumesc, Andy, pentru organizare.
Scuze, nu-s așa bun în a vorbi în public...
Unde am rămas?
Da, vă mulțumesc.
A durat ceva să ajung aici și n-aș fi astăzi în acest loc
fără mulți dintre voi. Așa că vă mulțumesc.
Mulțumesc băieților mei
că m-au suportat, un tată trist și nervos.
Vă iubesc foarte mult.
Îți mulțumesc și ție, Paul.
Pe loc repaus...
văduv englez.
Să ne întoarcem până-n...
Să ne întoarcem.
Iartă-mă
Ai fi urât asta.
Dar nu ești aici...
așa c-o voi face oricum.
„Cu toate lucrurile cu care am comparat-o...
Cu un fulg de nea, cu o pană.”
Te iubesc!
Te iubesc.
Te iubesc!
Te iubesc.
Te iubim!
Vă iubesc.
Vă iubesc!
Traducerea și adaptarea Richard Nasta