Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bili smo generacija 2011. u srednjoj školi Joplin.
Svi smo se pripremali za maturu.
Tornada bijesne diljem zemlje.
Tuscaloosu u Alabami je uništila snažna pijavica.
U svijetu punom prirodnih katastrofa
sve je više naznaka apokalipse.
Većina kolega iz škole je mislila da stiže kraj svijeta.
Druga najsmrtonosnija sezona tornada u povijesti SAD-a.
Više od 300 pijavica.
Prozvali smo se Generacijom apokalipse.
Camping kaže da matematički tragovi u Bibliji ukazuju na 21. svibnja.
Većini je to bilo smiješno.
-„Kupite ovaj broj makar vam bilo zadnje.” -…bilo zadnje.
Svi govore o tome.
Zaključili smo da ćemo se svi okupiti.
-Tri minute do polijetanja. -Pet, četiri, tri, dva, jedan.
KRAJ
Još smo živi!
Čudno je što smo svi slavili život
samo 24 sata prije najgore katastrofe.
To je tornado.
Kamo ćemo? Okružio nas je.
O, Bože!
Hajde! Ulazite!
TORNADO: USRED OLUJE
Predviđanja o kraju svijeta su se izjalovila.
Apokalipsa se nije dogodila 21. svibnja.
22. SVIBNJA
Camping je pojasnio da duhovni sudnji dan…
Dan je počeo teško.
Probudio sam se s najgorim mamurlukom u životu.
Napravili smo ogroman tulum. Nazvali smo ga „Staying Alive”.
Bližio se kraj svijeta. Svijet je trebao prestati postojati.
Zaključili smo da je najbolje da pijemo do sutra.
Mac je bio mamuran.
Ja sam htjela masnu pizzu, ali on nije htio ni čuti.
Je li bila naštimana?
Je li naštimana?
-Ne baš. -Dobro.
Hodala sam s Macom.
Povezala nas je glazba.
Maca je oduševljavalo vrijeme, a meni je to bilo slatko.
Bilo mi je okej.
Janice Huff zna više o olujama. Dobro jutro.
Trenutno se ne događa puno. No sastojci su tu.
Nažalost, savršeni za tornada u ovom dijelu godine.
Izašao sam.
Podigao sam pogled, a nebo je posvuda bilo plavo.
Sa zapada je dolazila samo jedna oluja.
Ogroman kumulonimbus.
Vrh je bio tako visok, tako visoko u atmosferi,
da se nije vidio.
To je bio znak da je riječ o jakoj grmljavinskoj oluji.
Moglo bi se reći da sam bio amaterski lovac na oluje. Lovio sam mnoge.
No nikad nisam vidio ništa slično.
Bio sam izvan sebe.
Mac je otvorio radarsku snimku. Sjećam se da mi ju je pokazivao i govorio:
„Ovakva ćelija mora stvoriti tornado.”
Pitao sam Kaylee i brata žele li da je odemo vidjeti.
To je bila gotova stvar. Bez riječi.
„Da, idemo.”
Mama i ja smo 22. svibnja 2011. letjeli
iz San Diega u Kaliforniji prema Joplinu u Missouriju.
Bio sam drugačiji od druge djece.
Puno je djece igralo nogomet ili gledalo crtiće.
A ja sam samo htio gledati Weather Channel
ili sâm čitati prognozu.
Chad Crilley javlja se uživo s Big Beara u Kaliforniji. Pada gust snijeg.
Nepovoljni vremenski uvjeti i dalje traju u južnoj Kaliforniji.
Osjećaš se kao zvijezda?
Počeo sam raditi na televiziji kao devetogodišnji klinac, a onda i tinejdžer.
Dobro jutro. Pogledajte ovo. Jutros nas je dočekalo…
O vremenu sam vjerojatno znao više nego što su mnogi mislili.
Osobito su me zanimala tornada.
-Moraš ga prestići. -Znam što radim.
Kad sam prvi put gledao Twister, u meni se probudila znatiželja.
Pitao sam se što se treba dogoditi da bi došlo do tako snažnog tornada.
Ali i kakav je osjećaj to doživjeti.
Danas će temperature biti između 15 i 20. Već sam rekao, krasan dan.
Vrijeme u San Diegu mi je dosadilo.
Htio sam izvještavati s mjesta s pravim vremenom.
Htio sam ići na Srednji zapad, na područje zvano Tornado Alley,
gdje se tornada događaju češće nego bilo gdje na svijetu,
zbog okoliša.
Topli i hladni zrak se susreću
i izazivaju nevjerojatno jake rotacije, koje stvaraju tornada.
Bez maminog znanja sam pisao brojnim TV meteorolozima diljem Srednjeg zapada.
Jedan mi je odgovorio.
Večer je u cijelom području vrlo mračna.
Grmljavinske oluje bijesne središnjim Teksasom.
Meteorolog Doug Heady s KOAM-a u Joplinu.
Poslije ponoći će biti gadno.
Chad je rekao da želi doći u Tornado Alley i učiti o poslu.
Poslao mi je par snimki.
Nakon mjeseci planiranja tu je meteorološki centar KPPRLA.
Imao je studio u garaži.
Meteorolog Chad Crilley javlja se…
Bilo mi je jasno da je Chad ozbiljan, no imao je 13 godina.
Morao sam razgovarati s njegovom mamom.
Bila sam zbunjena. Pitala sam se tko je taj tip.
I gdje je Joplin?
Chad je rekao da želi ići sam.
Rekla sam mu da to neće ići, da idem s njim.
Najveća tornada uglavnom budu u svibnju.
Rekao sam mu da se 22., 23. i 24. svibnja očekuju oštri vremenski uvjeti.
A oni su kupili karte.
Chad je sjedio pored prozora. Pogledao me i rekao:
„Mama, ovo vrijeme je jako čudno.”
Počeli smo se spuštati prema Joplinu. Postalo je grbavo.
Dame i gospodo, letimo kroz područje turbulencija. Kapetan…
Chad mi je rekao da hotel ima sklonište.
Kad mi je to rekao, pomislila sam: „O čemu ti pričaš?
Sklonište? Kamo to idemo?”
Te nedjelje je vrijeme bilo divno.
Sjećam se da sam poslije crkve prao auto i pomislio kako je vani lijepo.
Joplin…
Joplin je zanimljivo mjesto.
Joplin je kopča Biblijskog pojasa, ne samo dio.
Crkve su na svakom uglu, kao McDonald's.
Te 2011. godine bio sam drugi razred srednje.
Sjedio sam s kršćanskom djecom.
Da ne skuže da sam gej. Halo.
Ovo se dogodilo Hollynom licu.
Ne izgleda li sjajno?
Ne. Ovaj ruž? Stvarno?
Imao sam frizuru kao JC Chasez u vrijeme NSYNC-a. Opako.
Volim Isusa i Boga,
ali nisam znao voli li Njegov narod mene.
U školi su me gnjavili. Cure su me gađale papirićima na kojima je pisalo „queer”.
Klinci su bili baš zlobni.
Uvijek sam se pitao kad će Bog doći po mene.
Ovdje mi je bilo grozno.
Slušate KZRG Newswatch s Chadom Elliottom i Joshom Marshom.
Matura škole Joplin održat će se na sveučilištu Missouri Southern State.
Ovo je važan dan za maturante.
Pripremao sam se za maturu.
Svi su se trebali raspršiti i krenuti u novu životnu fazu.
Bio sam uzbuđen.
Srednja škola Joplin je imala sve klike.
Ja bih se svrstao u kategoriju sportaša.
Srednju školu Joplin pohađa više od 2100 učenika.
S takvim je brojem teško zamisliti da je itko mogao biti najpopularniji,
ali društvene su razlike bile izrazito velike.
Ovo je priča o najpopularnijim učenicima u Joplinu.
POPULARNI KLINCI
Bok, ja sam Will Norton…
Moj dobar prijatelj Will je imao YouTube kanal.
Willdabeast i neki brojevi. Nisam ga gledao.
Nisam bio obožavatelj, nego prijatelj.
Will me ubacio u jedan video.
Ovo je Keegan, sportaš i ženskar.
To je… Ne znam.
Will me pretvorio u sportaša ženskara, a i drugi su me tako doživljavali.
A možda sam i bio takav.
U srednjoj sam. Ne moram se skrasiti s jednom osobom.
Hvatač visok 185 cm, 91 kg, maturant,
broj 85, Keegan Henry!
Bio sam kapetan nogometne momčadi, cure su me primjećivale.
Obožavao sam igrati.
Reflektori petkom.
Nositi ime grada na prsima. To je velika stvar.
Nisam htio ići na maturu. Meni je to bilo pretjerivanje.
Jedna od sestara mi je srala da mi je košulja zgužvana.
Rekao sam joj da je ne trebam glačati. Samo idemo.
Oluje uglavnom dolaze sa zapada.
Zato smo krenuli prema otvorenom području, prema Kansasu.
Puno oluja ne dovede do tornada.
No kad su uvjeti savršeni, dogodi se to.
Što je grmljavinska oluja jača, više se rotira.
To se zove mezociklona.
Kad dosegne određenu točku, spusti se tornado.
Poput čarolije.
Oduzima dah.
Najveći broj tornada događa se
u ravnicama istočno od Stjenjaka.
Kad odrastate u Tornado Alleyu, tornada su uobičajena.
Sirene čujete svake godine
i nitko se previše ne brine.
Obično samo razbacaju par krava po polju.
Kaylee i njezin brat Eric su često sa mnom išli gledati oluje.
Slušali bismo glazbu i vozili se.
Mac je umnogome moja potpuna suprotnost.
Uvijek me fasciniralo kad bih ga pitala o čemu razmišlja,
a on bi najiskrenije odgovorio: „Ni o čemu.”
Kako je moguće? Kako ni o čemu ne razmišljaš?
Ja bih uvijek istodobno razmišljala o bar deset stvari,
ali naučila sam kako to isključiti.
Heavy metal.
Nametljiv je.
Mislim da mi to pomaže utišati misli.
Upravo sam bila dobila diplomu prvostupnice računalne matematike,
informacijskih tehnologija i informatike.
Kad sam bila mlađa, teško sam sklapala prijateljstva.
Uvijek mi je nedostajalo samopouzdanja.
Trudila sam se biti u blizini ljudi uz koje sam se osjećala ugodno i sigurno.
Moj brat Eric i ja…
Ukratko, on je moj kompić.
A Mac me smirivao.
Kad smo se približili Kansasu, stali smo na pumpi na državnoj granici
i gledali oluju.
Bili smo nekoliko kilometara od Joplina.
Izvadili smo kamere
da snimimo sve što bi se moglo dogoditi.
Mislim da sam bio ovisnik o adrenalinu. Uvijek sam tražio uzbuđenje.
Nisam znao dovoljno za to što sam radio.
Bio sam pomalo neodgovoran.
No bilo je uzbudljivo.
Pustolovina, svaki put.
Srednja škola Joplin ima toliko maturanata
da ih nisu mogli smjestiti u školu.
Zato se matura održavala na sveučilištu Southern State, malo izvan grada.
Dame i gospodo, odajmo priznanje
generaciji 2011. srednje škole Joplin.
Važno je da isključite mobitele
da bismo svi jednako uživali u ceremoniji.
BURAZ, OVI GOVORI ĆE BITI TAKO DOSADNI
Dopisujem se s Willom, šalim se o govornicima
i svemu osim mature.
ZNAM. KOMA
Hvala, generacijo 2011.
Skratite. Kad ćemo završiti?
Umiremo od dosade.
U zadnje vrijeme puno razmišljam o budućnosti
i onome što nas čeka.
Dosad sam mogao predvidjeti gdje ću biti za deset godina.
Ovdje, u Joplinu u Missouriju, u školi, čekati da se dogodi nešto veliko.
Danas je taj dan.
Hvala vam.
Slušate 102.9 FM, 1310 AM, News Talk, KZRG.
Upozorenje za tornada na snazi je do 21 h.
Povećan je rizik od tornada i opasnih grmljavinskih oluja.
To popodne sam išao na posao. Radio sam u slastičarnici, CherryBerry.
HRPA OKUSA, HRPA PRELJEVA
Na poslu je bila gužva. Sjećam se kako sam mislio:
„Najbolje vrijeme za sladoled je kad se čeka tornado.”
Tada nikoga nije bilo briga za oluje dok ne bi izdali upozorenje za tornado.
No kad god bi vrijeme bilo loše, ja bih mislio da stiže kraj svijeta.
Znam da zvuči ludo, ali tada je to bilo posvuda.
U filmovima, kao što je 2012.
Ovo je uskrsnuće. Čestiti su otišli u nebo…
Čak su se i u Simpsonima šalili o uskrsnuću.
A u crkvi smo učili da stiže.
Ja sam se najviše bojao da će me ostaviti.
Izdano je puno upozorenja.
Za tornada u crvenoj zoni,
a u žutoj za grmljavinske oluje.
Bilo je oko 16.20 h.
Čuo sam škripu.
U tom trenutku sam pomislio
da bi ta upozorenja koja spominju mogla biti ozbiljna.
Kad smo sletjeli i krenuli prema hotelu,
javio sam Dougu da smo sretno stigli.
ZRAČNA LUKA JOPLIN
Iznenadilo me što mi nije odgovorio.
To mi je bilo čudno jer je Doug uvijek odgovarao vrlo brzo.
Našli smo mjesto za večeru.
Dok smo ulazili, vjetar je bio vrlo blag,
a nije se čuo cvrkut ptica.
U zraku se osjećalo da se sprema nešto veliko.
Sjeli smo za stol, u restoranu je bilo dosta ljudi.
Na televiziji je bio bejzbol.
Zamahuje i puca u desni kut terena.
Pogledala sam Chada, nije skidao pogled s mobitela.
Pratio sam radar.
Vidio sam superćelijsku oluju koja ulazi u jugozapadni Missouri.
Bio sam uzbuđen. Znao sam da se sprema nevrijeme, a zato sam i došao ovamo.
Bože, pogledajte kako ti oblaci jure.
…rotirajući dugi oblak koji se vidi s Okružne ceste.
Osim toga…
Hoće li se spustiti?
Izgleda li kao da se spušta?
Da, izgleda kao da se pokušava spustiti.
Dosta se spustio, buraz.
I rotira se.
Spušta se.
Ljudi…
Pokušava se spustiti.
Pokušava.
Bilo je…
Nikad nisam vidjela ništa slično. Već smo to radili, ali nešto je bilo drugačije.
…područje Columbusa. Ovo je treća dojava o dugom oblaku. Mogao bi se zarotirati…
Ljudi.
Svakako fluktuira…
Krv mi se sledila u žilama. Sva sam se naježila.
Nešto nije bilo kako treba.
Pitala sam dečke…
Hoćemo li ići?
…pored Rivertona.
Idemo?
Rub oluje je bio tako crn.
Sve mi je govorilo da je ta oluja baš jaka.
Nalazimo se sjeveroistočno od mjesta na koje će se spustiti…
A onda se oglasio i radio.
Slušajte.
Izdano je upozorenje za tornado.
Radar pokazuje tornado koji se kreće prema sjeveru Joplina.
Nalazimo se sjeveroistočno od oluje. Moramo ići.
Radar pokazuje tornado.
Idemo.
-Evo ga. -Bože, evo ga.
Da, stiže.
Vezala sam se i stavila mobitel na plohu, tako da gleda ravno gore.
Kamo idemo?
Tuča veličine loptice za golf.
Jebote.
Mislio sam, ako odemo na jug,
još uvijek možemo imati dobar pogled.
Maknut ćemo se od tuče.
Moramo se skloniti na sigurno, ljudi.
Moramo.
Ovaj vjetar usisava u jebenu oluju.
Uspori, kod tračnica je rampa.
Spustit će se ili kilometar i pol dalje ili na nas.
Tornado bi se mogao spustiti sada.
Stani ovdje, na brežuljku. Da.
Gledajte ono. Sve ono.
Da.
Izađi.
Ja ostajem u autu da možemo zbrisati.
Začule su se glasne sirene.
Nikad u životu nisam čula takve sirene.
One su značile upozorenje za tornado u našem području.
Rekao je da se odmah vraća, da ide pogledati.
Okrenula sam se prema drugim gostima i rekla:
„Upravo smo došli iz San Diega. Jesu li sirene razlog za brigu?”
Rekli su mi da nisu, da stalno sviraju.
Kad su mi mještani Joplina to rekli,
zaključila sam da ću nastaviti jesti i da će sve biti u redu.
Odmah sam primijetio koliko je nebo mračno.
A tu je bio i vrlo zelenkast ton.
Dobra večer svima.
I dalje se čuju sirene za tornado. Vjerojatno ih čujete u pozadini.
Evo ih.
Definitivno je vrijeme za sklonište ako se nalazite blizu Joplina.
Definitivno, sklonište.
A onda sam vidio nešto što me prestravilo.
Pronađite najsilovitiji tornado na svijetu i prikažite ga na radarskoj snimci.
Kad sam vidio čudovišni tornado koji se kreće prema gradu,
pomislio sam da ćemo poginuti.
Chad je dotrčao, zgrabio me za ruku i rekao:
„Mama, moramo ići. Odmah.”
Ja sam mu rekla da je sve u redu, da ljudi kažu da se to stalno događa.
Bio sam frustriran, htio sam zaurlati
da ćemo poginuti ako se ne sklonimo.
Imao sam 13 godina, glas mi je bio kreštav
i pokušavao sam mami i odraslima reći što da rade.
Cardinalsi vode sa šest…
Prekidamo program zbog meteorološkog upozorenja.
Dobra večer svima. Ja sam meteorolog Doug Heady…
Na televizorima u restoranu pojavio se lokalni meteorološki kanal.
Govorio je Doug Heady s KOAM-a.
Potvrđen je tornado na tlu.
Kad je Doug rekao da je na tlu,
potvrdio je ono što sam vidio.
Ali je i sve postalo stvarno.
Tad sam shvatila da je loše.
U tom trenu smo ustali i potrčali.
Morate se skloniti.
Situacija je opasna kad je tornado na tlu.
U eteru sam, a tornado se razvio jako brzo.
Na radaru sam vidio da je ogroman i razoran
i da se kreće prema istoku, dakle ide ravno na grad.
Pogledajmo kameru na tornju.
Nebo izgleda vrlo zlokobno.
Na snimci s kamere na tornju nisam vidio tornado.
Okretao sam je i pokušavao shvatiti gdje je.
Vidio sam samo tamnosivi, gotovo crni zid.
Gledamo prema zapadu
i vidimo da bi to moglo biti to,
unutar tog pojasa kiše.
Trebalo mi je par sekundi da shvatim da je to tornado obavijen kišom.
Kiša ga obavija, ne vidi se.
Vrlo moćna tornada mogu usisati toliko vlage
da ih obavije kiša.
Znao sam da većina ljudi neće znati
da se iza tog zida krije čudovišni tornado.
Stali smo na šljunčano parkiralište, snimali i promatrali.
Ovo će se stvarno pretvoriti u jebeni tornado.
To je to mjesto.
Pogledaj tu rotaciju.
Stari.
Bože, gledaj kako ti oblaci jure.
Smračuje se.
Smračilo se kao da je netko ugasio sunce.
Nikad nisam vidjela ništa slično. Mrak usred dana.
Kao pomrčina.
Ogromna oluja je doslovno blokirala sunčevu svjetlost.
Jeste li vidjeli?
Da, idemo.
Mac, ulazi!
Nemoj šiziti.
To je najgore što možeš učiniti.
Uskoro nećemo vidjeti što se događa.
Morat ćemo.
Krenuli smo u lov na oluju,
a sada smo od nje bježali.
Vidite li ono? Ide na nas.
Ovako možete zaštititi sebe i obitelj.
Ako ste u autu, odmah izađite i idite u sigurno sklonište.
Imao sam 16 godina.
Vozikao sam se s prijateljima. Evanom, Dylanom i njegovim bratom Dougom.
Evan je puštao Tech N9nea.
Vibra je bila zastrašujuća.
Mlađi brat je predložio da odemo po nešto.
Trebali smo se družiti, sve je trebalo biti kul.
Držali smo se sporednih cesta jer rijetko koristimo glavne.
Sporedne ceste poznajemo kao svoj džep.
U srednjoj školi sam bio samotnjak.
Na kraju su me izbacili jer sam stalno upadao u nevolje.
Imao sam važnijeg posla. Vozio sam bicikl i pušio travu.
BMX je bio moj život.
Sâm sam skupio sav novac i složio bicikl.
Ne znam jeste li kao tinejdžer pokušali zaraditi. Teško je.
Tata mi je poslao poruku da stiže tornado, da pazimo.
Odgovorio sam mu
da nema znakova tornada i da se vidimo poslije.
Možda sam glup,
ali gledao sam Čarobnjaka iz Oza i nije izgledalo opasno.
Dvije minute poslije se u sekundi smračilo.
Nebo se zacrnilo…
Nije se vidio ni prst pred nosom.
Samo mračna smrt.
Nikad nisam vidio ništa slično.
Bilo je…
Ludo.
Opet sirene za tornado.
Sirene su se opet oglasile u Joplinu.
Evo sirena za tornado.
Stvarno se moramo skloniti, jebote!
Moramo se skloniti, jebote. Bože.
Pogledaj iza nas.
-O, Bože! -O, Bože!
O, Bože!
Iza nas je, jebote.
Gledala sam u sićušni retrovizor.
Vidjela sam mračno, ogromno čudovište.
Tutnjalo je. Kao da je majka priroda gladna.
Oluja se i dalje kreće prema istoku.
MSSU, sjeverno od Joplina,
gdje se upravo održava svečanost mature,
nalazi se na putanji oluje.
Cheyenne Nooney.
Nakon mature održava se velika zabava.
Pripremite se, ljudi.
To je oproštajka. Svi su na okupu zadnji put.
Amber Cantu.
Trebao sam biti DJ, bio sam uzbuđen.
Sjećam se da je i Will bio uzbuđen.
William Norton.
Super je što sam ja na kraju abecede.
Andrew Keegan Tinney.
Kad sam se vratio na mjesto, bili smo pri kraju.
Ostao sam se fotografirati s Willom i drugim kolegama.
Moji su krenuli kući.
Izašli smo s mature, a dočekao nas je tornado.
Tata mi je javio za sirene i da dolaze oluje.
Da moram doći kući.
Njegov glas… Htio je da dođem kući.
Tata je šef hitne.
Naučio je nas djecu da uvijek budemo spremni na sve.
Zadnji semestar u srednjoj prošao sam obuku za bolničara.
Ako se tata brinuo zbog oluje,
znao sam da moram sjesti u kamionet i doći kući.
Red je bio dugačak.
Zaključio sam da neću čekati.
Prešao sam preko travnjaka, izašao na cestu i ranije krenuo kući.
Vremenski uvjeti su opasni.
Molim vas, sklonite se u svoja skloništa. Uđite u podrume.
Kišilo je sve jače.
Putem do kuće je bilo sve gore.
Potvrđena su viđenja.
U sklonište svakako ponesite deke da se možete pokriti,
radio i svjetiljke na baterije.
Čak i ako ste u svom domu, u kupaonici ili kadi…
O, Bože.
Promatrači su prijavili tornado s više pijavica na tlu u zapadnom Joplinu.
Ćelija se sporo kreće prema istoku, 32 km/h.
Mama!
Puno je izvješća o šteti.
Mama!
Morate se skloniti.
…opasnosti. Znamo gdje je oluja.
Radio sam na blagajni i voditelj mi je rekao:
„Možeš li unijeti stolove i stolice dok ih vjetar nije otpuhao?”
Počeo sam se baktati s tim namještajem.
Nebo je bilo čudnih boja.
Osjećao sam mir u zraku.
Osjećaj je bio lud.
A onda sam pogledao iza, lijevo od slastičarnice.
Ondje sam vidio zid.
Nikad neću zaboraviti taj zvuk. Bio je tako glasan.
Kao stvarno strašno režanje.
Pojurio sam unutra i počeo vikati na odrasle.
Naređivati, pokazivati prstom, govoriti ljudima kamo da idu.
Bilo je kao da netko drugi upravlja mojim tijelom.
Vrištao sam: „Slušajte me ili ćete umrijeti.”
Jedan par je pokušao otići. Rekao sam im da ostanu.
Rekli su da će se u tornadu lokal srušiti i da ne žele poginuti u slastičarnici.
A onda su se ugasila svjetla.
Ulična rasvjeta ne radi.
Mnogi su prijavili nestanak struje.
Tako stoje stvari dok tornado hara…
Isuse, čuvaj me.
…vidimo i ovo.
-Jebote. -O, Bože!
-Ovo je stvarno loše. -Isuse!
Cestu su osvjetljavali samo farovi.
Stabla su se savijala. Prvo sam se sjetio dinosaura.
Nešto veliko hoda kroz šumu.
Velika stabla su letjela preko ulice.
Jedno je pogodilo auto. Evan je vozio s tim na autu.
Staklo se razbilo, kiša je ulazila u auto.
Evan je pitao što da radi.
Dao je gas, misleći da je iza nas.
I tako smo ušli još dublje u tornado.
Tornado je bio tu. Tik do nas.
Kamera na tornju je primala jake udarce.
Bila je smještena u središtu Joplina.
Gledao sam snimke iz studija, 16 km izvan grada.
Tornado je opet sakriven kišom.
Sada ga je vrlo teško vidjeti.
Samo sam se nadao da će brzo proći.
Ali on je samo jačao.
Proširio se na kilometar i pol.
Vrhunac snage postigao je u srcu Joplina.
Vidimo krhotine, znači da je vjetar vrlo jak.
Pokazat ću vam na radaru.
Kad sam na radaru vidio nakupinu krhotina, znao sam da diže kuće i stabla.
U tom trenu sam znao da smo u govnima.
Usisavao je električne vodove.
Sustizao nas je.
Pokušavali smo spasiti živu glavu od tornada.
-Kamo idemo? -Ne znam!
Ide… Jebote, idi ovamo.
Pobjeći ćemo mu!
O, Bože.
Dala sam gas do daske.
Vjetar me udarao.
Gotovo je bacao kamionet s ceste.
Zaokupljao je sav moj kapacitet za razmišljanje…
Razmišljala sam o najgorem scenariju i pokušavala preduhitriti loše ishode.
Bila sam toliko naivna da sam mislila da imam bar nekakvu kontrolu.
Pogledajte taj vjetar. Pogledajte tu kišu.
Doug, kiša ide u onom smjeru.
Kiša je prestala padati, počela se kretati u stranu.
Vidjeli smo rotaciju pred sobom.
-Ondje se oblaci kreću u drugom smjeru. -O, Bože. Ovo je velika rotacija.
Kad sam to vidjela, pomislila sam: „Dobro, poletjet ćemo.”
Jebote. Pogledajte ovo.
U autu smo. Ovo je jako loše.
Kamo ćemo? Kiša i vjetar su grozni.
Kamo ćemo? Okružio nas je.
Idi u jebeni… Idi u Alp's! To je najbliže. Moramo se skloniti unutra.
Vidio sam Kayleen mobitel na ploči.
Znao sam da će to biti važno. Stavio sam ga u džep.
Idemo unutra!
Ulazite!
Ljudi!
Hajde!
…prijavljen je tornado s više pijavica, i to prije deset minuta, tako da oluja…
…na svom putu prema istoku.
Utrčali smo u mirnu i tihu trgovinu.
Ljudi, vani je stvarno loše. Stvarno jako loše.
Možda ćemo se trebati skloniti. Stvarno.
Ljudi nas nisu odmah shvatili ozbiljno.
Imate li kakvo sklonište?
-Ovdje? -Molim vas.
Ljudi, moramo se maknuti od stakla.
Mi smo znali što dolazi.
Bilo je stvarno i bilo je čudovišno.
A ljudi su se samo motali.
Imate li stražnju prostoriju?
Ovo je…
U hladnjaču.
-Idemo unutra. -Uđite u hladnjaču.
-Stvarno je loše. -U hladnjaču.
Definitivno smo trebali biti u hladnjači.
Vrata su se počela otvarati.
Eric je potrčao da ih zatvori.
Eric, dođi ovamo, jebote.
Moramo ući u hladnjaču.
Hajde, ovamo!
Ovamo!
-Svi na hrpu. Ljudi. -Bože, ovo nije dobro.
Na kraju smo se stisnuli ondje gdje rade sladolede.
Znao sam da smo u lošem položaju.
Kaylee se spustila najniže što je mogla, čučala je.
A ja sam je zagrlio straga.
Eric mi je bio zdesna, a Mac straga.
Zagrlila sam Erica.
Bili smo neka vrsta ljudskog utega.
Čuo se zveket boca.
Zgrada je vibrirala.
Postalo je strašno.
Stvarno strašno.
Približavao se, tutnjava je bila sve glasnija.
Sjetio sam se svih vježbi za slučaj tornada koje sam prošao u školi.
Stavi glavu između koljena. Stavi ruke iza vrata.
Sjećam se kako sam razmišljao da moram skloniti ljude.
Tu je bila sedmeročlana obitelj.
Rekao sam da obitelj mora otići u zahod.
Jer nije imao vanjske zidove.
Ali ondje nije bilo mjesta za mene.
Pitao sam se kamo ću.
Sjetio sam se skladišta, ali dva zida su bila vanjska.
Bili smo još izloženiji.
U toj prostoriji su bila još dva tinejdžera.
Cement mi se počeo drobiti pod nogama.
Uši mi pucaju.
Jebote, stari.
Osjetila se promjena pritiska u ušima.
Ljudi.
Tu je!
O, Bože.
A onda ogroman prasak.
Zvučalo je kao…
A onda je sve odletjelo.
Zid pred nama se raspuknuo.
Vidio sam zid stvari koje su mi prolijetale pred očima.
Vidio sam kako je proletjelo stablo. Kao i stražnji dio kamiona.
Jedan auto se nabio na bok zgrade i pridržavao zid.
Vidjela sam kako se svi dijelovi zgrade raspadaju kao na usporenoj snimci.
Stvari lete, zidovi padaju.
Strop je iščupan.
Pogledao sam, zidova više nije bilo. Gledao sam u sporednu uličicu.
Vidio sam samo zid vjetra.
Jao! Jako boli!
O, Bože!
Bilo je tako silovito. Kao da mi netko pjeskari leđa.
Stvari su doslovno letjele nebom.
Vidio sam veliki, bijeli bljesak.
Jedan od blokova od kojih je zgrada bila sagrađena me pogodio u glavu.
Zasipali su nas staklo i šuta.
Zvuk je bio…
Kao zvuk strelice u pikadu.
Kad će me neki od tih projektila probosti?
Prosvirati mi vrat? Ili pogoditi mog brata ili Maca?
Mislio sam da ću umrijeti od buke. Bilo je tako glasno.
Rika.
Vozili smo kroz tornado. Autom su letjele krhotine.
Pogađalo nas je kamenje.
Krhotine stakla su se sudarale i rezale nas.
Isisavao je zrak.
Govorio sam im da se vežu.
Ulazimo u ovo i postoji mogućnost da nećemo izaći.
Jako smo se bojali da ćemo poginuti.
Samo smo vikali u zrak:
„Bože, svemoguć si. Zakrili me svojim svjetlom. Zaštiti nas svojim svjetlom.”
Oluja je samo sve više jačala.
A onda je, odjednom,
stala.
Podigla sam pogled
i vidjela bistro, plavo nebo.
Bili smo u oku.
Nisam mogla vjerovati svojim očima.
„Moj Bože, evo neba.”
Vidjela sam vrtloge u sredini.
Bilo je nevjerojatno.
Tornada koja imaju oko su divovi. Čudovišta su.
Naći se u tom trenutku mira,
u tom malom tunelu,
u potpunosti okruženi kaosom…
Tada sam se prvi put
morala suočiti s tim da zapravo nikad nemam kontrolu.
Ne mičite se! Svi ostanite dolje!
Ostanite dolje!
Kad se u oku situacija smirila, mnogi su pomislili da je gotovo.
No mi smo znali da slijedi druga polovica.
Ostanite u zaklonu.
Vidimo tornado na tlu putem kamere na tornju.
Nastavljamo ga pratiti.
Ovo je sada vrlo opasna situacija.
Nastavit ćemo pratiti oluju.
Mislim da neće pogoditi studio.
Je li palo stablo?
Uđimo.
Svi dolje!
Stiže.
Bože!
Isuse, nebeski oče!
Ljudi, ako nas čujete, ako smo još…
-Dobro, nismo u eteru. -Da.
Nismo u eteru.
Situacija je definitivno vrlo opasna.
Kamera na tornju se ugasila. Ili je previše krhotina ili udar munje.
Kad se kamera na tornju ugasila, bilo je strašno
jer ljudima nismo mogli reći što se događa.
Jesu li ljudi na sigurnom? Jesu li se sklonili?
Pokušavao sam shvatiti što se događa.
Osjetio sam kako auto klizi po cesti i onda se podiže.
Kotrljao se i onda je naprosto odletio.
Pogledao sam sve, gotovo kao da se opraštam.
Kao da sam znao da ću umrijeti.
Dylan me zgrabio
i držao me.
Tornado me istrgnuo iz njegovog naručja
i isisao iz auta.
Letio sam unutar tornada,
u položaju fetusa, vrištao sam.
Tu ne postoji gravitacija. Kao da si u svemiru.
Život mi je proletio kroz glavu.
U životu mi se svašta dogodilo.
Sjetio sam se svega i pomislio: „O, Bože.”
Pomirio sam se sa sudbinom i…
Onda sam ugledao svjetlo.
Kao tinejdžer sam pomislio: „Ovo je uskrsnuće.
Bog podiže i odnosi ljude.
Ako je ovo kraj svijeta,
ne želim dočekati ono što slijedi.”
U jednom sam se trenu pustio, da me odnese.
Osjetio sam kako mi se tijelo podiže.
Osjetila sam kako podiže mog brata.
Nema šanse da se vratim kući bez brata.
Pustila sam osobu pored sebe, stavila mu ruku oko vrata
i povukla ga pod sebe.
Ali onda sam osjetila vjetar između Maca i sebe.
Znala sam da usisava i Maca.
Držao se za mene svom snagom i bio je u zraku.
Mac!
Nisam znao koliko ću izdržati.
Bila je grozna ta spoznaja
da se netko od nas neće izvući.
U tom trenu sam bio potpuno u miru.
Pretpostavljam da sam bio spreman.
Rekli smo jedni drugima da se volimo i čekali smrt.
U tornadu sam!
-Čuje li me tko? -Recite.
Policajac je ranjen!
Potvrđen je tornado na tlu. Kreće se prema jugoistoku.
Prva bojna savjetuje odlaganje potrage bar pet do deset minuta, dok ne prođe.
O, Bože!
Živi smo!
Živi smo, jebote!
-Živi smo! -Živi smo!
Na trenutak smo se razveselili jer smo živi.
Ali to je tako brzo prošlo.
Što ćemo sada?
Što ćemo sada, jebote?
Čekat ćemo.
Bježimo! Mislim, ne!
Ne, ostani dolje!
Kad smo pogledali oko sebe,
nije bilo ničega.
Kao da je kraj svijeta.
Izašao sam i vidio eksplozije u gradu.
U krugu od par kilometara nije bilo ničega.
Sve kuće su bile uništene. Drveća nije bilo.
Sjećam se kako sam vrištao.
Mislio sam da se dogodilo uskrsnuće.
I da me Bog nije uzeo jer sam gej.
Znao sam da moram pronaći roditelje.
Ali nisam znao jesu li živi.
I onda sam…
Morao sam se pripremiti.
Svim hitnim službama.
Trebamo sve. Ljudi su mrtvi i zatočeni.
Pozovite sve.
2-70, status?
Južno od Glavne ulice nema ničega. Potpuno uništenje.
Nema cijelih zgrada, puno je ozlijeđenih.
Primljeno. Poslat ćemo pomoć čim budemo mogli.
Sklonili smo se u kuhinju i čekali udar tornada.
Ali ta katastrofa nije stigla.
Zbunjivalo me to što restoran nije pogođen.
Mislio sam da sam bio dramatičan i da sam pretjerao.
Mama i ja smo se vratili u hotel preko puta.
Mobiteli nisu radili, pa nismo mogli dobiti Douga.
Upalio sam radio.
Najgora noćna mora je stigla u Joplin.
Čuli smo što se događalo samo 400 metara od nas.
Tornado je prošao kroz srce Joplina.
Formirao se na državnoj granici
i dobrim dijelom protutnjao kroz grad.
Vidjeli smo kako pred hotelom staje auto.
Nije ni izgledao kao auto.
Izgledao je kao da je ispao iz horora ili prošao rat.
Iz auta je izašao čovjek koji očito nije bio dobro. Krvario je…
Vidjelo se da je u šoku.
Rekao je: „Joplina više nema.”
Nema kuća. Nema stabala.
Nema auta. Nema zgrada.
Tada sam znao da se dogodilo nešto što nisam mogao ni zamisliti.
Mislim da će Joplinu trebati velika pomoć.
Kad sam se dovezao do kuće, tata je u garaži slušao radio.
Ljudi vrište i viču. Pomoć nam je potrebna što prije.
Ozlijeđenih je na stotine.
Tata mi je rekao da se odjenem.
Utrčao sam u kuću i skinuo kapu i togu.
Za par minuta smo bili odjeveni i spremni.
Uskočili smo u tatin službeni auto.
Krenuli smo onamo gdje je oluja prošla kroz Joplin.
Kaylee! Kaylee, gdje si?
Ovdje sam!
Kaylee, tu sam.
Kaylee, jebote.
Ovo je sranje, jebote.
Munje su pucale svuda oko nas.
Toliko blizu da nam se kosa dizala.
Potpuno bezumlje.
Živci su nam bili sprženi. Kamo da idemo?
Ljudi, kamo ćemo? Gdje je kuća? Ima li koga?
O, Bože, naše obitelji.
Put kojim je prošao tornado vodio je ravno do kuća moje mame
i Kayleenih i Ericovih roditelja.
O, Bože.
Sjetili smo se da smo se dovezli i da bi na parkingu trebao biti kamionet.
Krenuli smo u potragu za kamionetom.
Ljudi!
Eric!
Eric, Kaylee, dođite!
Kamionet je bio ondje, ali je bio uništen.
Zadržala sam torbicu i ostalo, imala sam ključeve.
Odlučili smo potražiti kuće.
Sve gume su bile probušene.
Vozili smo preko telefonskih stupova,
stabala,
električnih vodova,
svega što nam se našlo na putu,
jer smo tražili svoje obitelji.
Ne znam kako ćemo se probiti. Potpuno je zakrčeno.
Najmanje dva prevrnuta kamiona na I-44.
Zanemarite, više je prevrnutih vozila.
Probudio sam se. Još sam bio u autu.
Pitao sam jesu li i ostali tu, jesu li živi.
„Ljudi, morate nešto reći. Odgovorite mi.”
Moj brat je rekao: „Da, živ sam. Dobro sam.”
I Evan je rekao: „Da, stari, i ja sam dobro.”
Ali nisam čuo Stevena.
Morao sam izaći iz auta i potražiti ga.
Vikao sam: „Stevene, moram te naći. Javi se.
Stevene!
Daj mi znak, reci mi gdje si. Hej!”
Treptao sam.
Kao da se budim i gubim svijest.
Vidio sam Douga, Evana i Dylana kako su dotrčali.
„Zašto oni hodaju, a ja ne?
To nije dobar znak.”
Pokušao sam se pomaknuti. Tada sam osjetio bol. Počeo sam vrištati.
Čovječe, stvarno je jako boljelo.
Bilo je suludo.
Bio je u komadima.
Kunem se, vidio sam kako mu kuca srce.
Morali smo dovesti pomoć i pobrinuti se da preživi.
Vidio sam svjetla kako se penju uz brijeg.
Stao sam pred auto koji nije ni usporio, samo je prošao.
Onda se s druge strane pojavio Chevy.
Auto je već bio rasturen.
Odmah su izašli.
Govorio sam da idem spavati, a Dylan me šamarao.
Bio sam spreman odustati, umrijeti na mjestu.
A onda sam se onesvijestio.
Voditelj pokušava postaviti trijažu na križanju 20. i Range Line.
Kad smo stigli, križanje 20. i Range Line je izgledalo kao ratna zona.
Tijela su ležala po cesti,
zgrada više nije bilo,
auti su bili prevrnuti.
Posvuda potpuno uništenje.
Javite svim slobodnim službenicima da se jave na dužnost.
Možeš li odabrati područje i organizirati ga?
Postao sam bolničar da bih pomagao ljudima.
Dali smo gas i činili sve što je u našoj moći da pomognemo.
Imao sam 18 godina, ali nisam se bojao.
Nisam se brinuo. Bio sam s tatom.
Rekao je: „Ti uzmi ovo područje, a ja ću ono, pa ćemo podnijeti izvještaj.”
Kamo god sam pogledao, vidio sam još ozlijeđenih.
Sjećam se da mi je prišao netko u maturalnoj togi,
djevojka koja me pitala: „Keegane, gdje mi je obitelj?”
Ni danas ne znam tko je ona bila. Ona je mene poznavala, znala mi je ime.
I nosila je maturalnu togu.
Lice joj je bilo krvavo i prljavo, ne znam tko je bila.
Hodao sam satima.
Bio sam u potpunom šoku.
Nebo je bilo najluđih boja.
Svijet je bio gotovo eteričan.
Onda sam ugledao mamu, živu. Bio sam tako sretan.
Nije kraj svijeta. Moja obitelj nije uskrsnula.
Živi su.
Mama i tata su mi rekli da je naš dom potpuno uništen.
Sjećam se kako me zagrlila, obujmila rukom.
Kad sam čuo da je rekla:
„Bila sam u Targetu, kupovala sam boju za kosu…”
To je bilo tako blesavo, ali rekao sam: „Hvala Bogu da bojiš kosu.
Tako sam sretan što nisi bila kod kuće i što si dobro.”
Čim smo se udaljili od Glavne ulice,
izgubili smo se.
Znali smo tu četvrt kao svoj džep,
a nismo imali pojma gdje smo. Nije bilo nikakvih orijentira.
Sjećam se polja.
Kaylee je zaglibila u polju.
Sjećam se da je dala gas i da smo malo potonuli.
Eric i ja smo rekli da ćemo izaći i gurati.
Izašli smo iz kamioneta.
Eric i ja smo se pogledali i rekli: „Stari, koje je to polje usred Joplina?
Gdje smo? Zašto smo u polju?”
A onda smo shvatili da smo na srednjoškolskom sportskom terenu.
Srednja škola koju smo pohađali. Bili smo ondje.
Nismo prepoznali mjesto
na kojem smo cijelo djetinjstvo pohađali školu.
To nas je otrijeznilo.
Srednju školu Joplin pohađa više od 2100 učenika.
Nedavno sam razmišljao o budućnosti
i čekao da se dogodi nešto veliko.
Danas je taj dan.
Jeste li čuli što o srednjoj školi Joplin na 20. ulici?
Koliko čujemo, srednja škola Joplin je uništena.
Ludo. A danas sam maturirala.
Obično se sirene za tornado oglase, ali ništa se ne dogodi.
Mislila sam da se ništa neće dogoditi. I baš taj dan kad sam to pomislila…
Jedan, dva, tri, četiri, pet.
Weather Channel, Mike Bettes. Amanda, Bettes je. Čuješ li me?
Joplin je uništen.
Nevremena haraju središnjim dijelom zemlje.
A sada gledamo tragove tornada u Joplinu u Missouriju.
Ovo je sirova snimka uživo.
Nikad nisam vidio ovakav prizor.
Ostao sam bez daha. O, Bože.
VELIKA ŠTETA OD TORNADA
Prizor je strašan. Ja…
Samo mogu reći da jako podsjeća na ono što smo prošli mjesec vidjeli u…
Oprostite.
U Tuscaloosi.
O, Bože.
Mike, jesi li dobro?
Sigurna sam da vidiš strašne stvari.
Da, ovo je…
Sjećam se da sam pomislio: „Sranje”
Razaranje je uzrujalo nekoga s Weather Channela.
To je nešto.
Čudno je to vidjeti iz perspektive osobe koja nije odavde.
Snažan tornado je sravnio velik dio grada.
Kažu da skoro ništa nije opstalo.
Situacija je ozbiljna i sve se događa vrlo brzo,
pa je teško onamo dovesti kamere, ali trudimo se.
Sljedeće jutro, 23., nazvali su me s kanala Fox 5 u San Diegu.
Pitali su me mogu li izvještavati.
Tada još nijedna nacionalna TV kuća nije bila u Joplinu.
Sjećam se kako sam pomislio:
„Ako drugi reporteri to mogu, mogu i ja.”
Dobar dan. Meteorolog Chad Crilley javlja se uživo iz centra Joplina
i stambenih četvrti
kroz koje je prošao veliki klinasti tornado.
Šteta je velika.
Idućih par dana je sjedio sa mnom u studiju.
Chad je primio terensku obuku
za ono čime se bavimo u Tornado Alleyju.
Tada sam znao da će Chad jednoga dana postati zvijezda.
Hvala, Wolfe. Dobra večer. Počinjemo u Joplinu.
Rekordni tornado snage F5 ovdje je ostavio ranu dugu skoro deset kilometara.
Nakon tornada su sve oči bile uprte u Joplin.
Joplin u Missouriju nastradao je u tornadu.
Stvarno izgleda postapokaliptično.
A očekuje se da će se nevrijeme nastaviti i sutra.
Reporteri su stizali iz cijelog svijeta.
Neke kuće su doslovno smrvljene.
Vlasti su proglasile izvanredno stanje.
Medijska pažnja je bila teška. Kamere su bile posvuda.
Osjećao sam se kao meta.
Kao da svi žele snimati mene.
Možeš li slovkati svoje ime?
Ja sam Cecil Cornish. C-E-C-I-L C-O-R-N-I-S-H.
-Koliko godina imaš? -Sedamnaest.
-Srednja škola? -Da.
Da.
Kad su svi bacili kape u zrak, pomislio sam: „Uspjeli smo.”
Nisam mislio da ću dan mature dijeliti s jednom od najvećih tragedija u Joplinu.
Bilo je poprilično teško.
I još ne znam je li moj prijatelj Will Norton… Nestao je.
I dalje je dosta teško. Da…
Tako da…
Mobilni signal je bio jako loš.
Ljudi su mi slali poruke: „Jesi li dobro? Gdje si?”
Tada sam shvatio da nitko ne zna gdje je Will.
Ljudi, sinoć sam se vratio iz L. A.-ja, s dugog, zabavnog vikenda.
Ovo je Will Norton, 18 godina.
Maturant sam. Nitko mi ne vjeruje, kunem se.
Pokazat ću vam iskaznicu.
Već je zvijezda na YouTubeu s više od milijun i pol pogleda.
Ne mogu se natjerati u krevet. Predobro sam raspoložen, a ne znam zašto.
Nestao je u nedjelju, kad je tornado zahvatio njegov terenac.
-Možete li reći svoje ime? -Tracey Presslor.
A razgovaramo o…
Mom nećaku, Willu Nortonu.
Vraćao se s mature, je li tako?
Da. Oglasile su se sirene i svi su se raspršili u potrazi za skloništem.
On je vozio, moj brat je bio na suvozačkom sjedištu.
Tornado ih je naprosto usisao u zrak.
On je zgrabio i držao mog nećaka,
a Will je odmah počeo citirati Sveto pismo.
Recitirao je stihove,
a tornado ga je doslovno usisao kroz krovni prozor,
dok ga je brat držao.
Kad sam vidio koliki trud svi ulažu,
ponadao sam se da ćemo u jednom trenutku pronaći Willa.
Danima su ga tražili i pokušavali otkriti gdje je.
Stvarno mislimo da je još uvijek tu negdje,
ali bojimo se da ga je vrtlog ovog tornada
stvarno mogao odnijeti puno više i puno dalje.
Molim ljude posvuda, u Joplinu,
Springfieldu, Nevadi, gdje god,
da pregledaju svoja polja i stabla.
Ne samo zbog mog nećaka, nestalih je mnogo.
Izrazito rijetka gljivica koja napada meso, zigomikoza,
napala je žrtve tornada u Joplinu u Missouriju.
Zdravstveni djelatnici kažu da su čestice u zraku krive za rijetku i tešku bolest.
Osam osoba zaraženo je rijetkom vrstom gljivice,
a tri su umrle.
Steven je bio u komi
i zarazio se gljivicom koja jede meso i ubija ljude.
Izjedala mu je kosti, kožu, mišiće.
Razarala ga je.
Infekciju izaziva izlaganje gljivici koja se nalazi u tlu i truloj vegetaciji.
Budući da su tu planine Ozarks, tornado je prošao svašta.
Moralo se pojaviti tako nešto.
Ta gljivica je izrazito invazivna.
Crno, mrtvo tkivo mora se ukloniti.
Steven je imao pet posto šanse da preživi.
Bojao sam se da ću izgubiti prijatelja koji se borio za život.
U komi sam sanjao najluđi san.
Nisam znao je li mi glava odsječena
i još uvijek negdje živa.
Jer nisam osjećao tijelo.
Mračan podsjetnik na strašne sile na Zemlji koje čekaju da ih oslobode.
Osjećao sam se kao da čekam da nekamo krenem,
ali čekaonica je bila pakao.
Nisam znao što se događa, samo da nije stvarno i da moram otići.
Doista je rijetka. Više od 30 godina nisam vidio nijedan slučaj.
Mama i tata su razgovarali s liječnikom kao da me nema.
Ali bilo je divno čuti njihove glasove.
Rastali su se kad sam imao devet godina.
Odselili smo se i to je uništilo tatu.
Vratio se starom životu i drogi, a onda izgubio posao i kuću.
Otišao sam od kuće s 12 godina.
Spavao sam na kaučima kod prijatelja.
Htio sam normalni obiteljski život.
Stabilan dom, večere i druge normalne stvari.
U snu je liječnik rekao da više ne mogu ulagati u mene.
Da moraju odustati.
Tada me uhvatila panika jer nisam mogao govoriti.
Htio sam živjeti.
Probudio sam se, a vani je sijalo sunce.
Prvi put sam udahnuo svježi zrak i ostao bez daha.
Znao sam da to više nije onaj san.
Kad se probudiš iz kome, to je kao da ti je tijelo 100 godina bilo u lijesu
i Bog ti je pružio priliku da opet živiš.
Osjećaš se krhko. Osjećaš se…
Kao beba.
I stvarno jako boli.
Mama i tata su ušli, plakali su.
Tata je rekao da je znao da ću se izvući.
Nikad u životu nisam vidio Evana kako plače.
Kad su on i Dylan prvi put ušli,
rasplakao se, a ja sam ga pokušao razvedriti.
Pitao sam ga plače li.
A on je rekao: „U rasulu si, buraz. U popriličnom si rasulu.”
Gljivica me napala sa svih strana.
Odrezali bi komadić, a ona bi opet narasla,
pa su počeli rezati sve.
Rebra, komad pluća, jetre.
Nemam desnu bradavicu.
A uklonili su i dio srca.
Osim toga,
pravi sam komad s plaže.
Znate?
Puno sam puta pomislio da ću izgubiti sina.
Čudo je što je preživio.
Samo želim ići kući i smjestiti se.
I vratiti se u normalu.
Tata mi je puno pomagao tijekom cijelog boravka ondje, puna četiri mjeseca.
Bio je ondje svaki dan.
Stvarno ti treba samo ljubav.
U životu ti ne treba ništa osim obitelji.
A ja nikada nisam uživao u njoj, do tornada.
Kad sam vidio koliko su mi potrebni, a tada su zapravo bili prisutni…
To je jako zbližilo mene i tatu.
Nevjerojatno je koliko je ta veza čvrsta kad je trebaš.
Ovo je dirljiv dan za Stevena Weersinga, zvanog „hodajuće čudo”.
Novine su me nazvale „Čudesni dečko”.
Nisam shvaćao što to znači
jer nisam mislio da sam čudo.
Samo osoba poput mene može to preživjeti.
Nisam se iznenadio.
Iznenađenje, seronje.
Ljudi su govorili da je stvarni svijet ponekad koma.
Nisam znao da će nas stvarni svijet zaskočiti 15 minuta nakon mature.
I našu generaciju 2011.
Doslovno nas je zaskočio i pregazio.
Potraga za Willom Nortonom je završena.
Tijelo je pronađeno u jezercu u blizini prevrnutog terenca.
O, Bože. Dio maturanata generacije 2011. Puno uspomena.
Ako niste znali, Will je imao vrlo aktivan YouTube kanal.
Na njemu je hrpa videa koji su utjelovljenje Willovog života i poleta.
Will mi je rekao da ima punu stipendiju za studij filma u Kaliforniji.
Bio sam tako ponosan i uzbuđen.
Rekao je da želi biti kao Steven Spielberg.
Will i ja nismo bili bliski,
no kad mi je povjerio svoje snove, i ja sam počeo sanjati.
Pokazat ću vam koliko je ovdje ljudi. Ludnica.
Organizirao je ogroman tulum za Noć vještica.
To je vjerojatno svima bio vrhunac četvrtog razreda.
Imao je zarazan smijeh. I sada ga čujem.
Bok, ljudi.
Bio je dobronamjeran u svemu što je radio.
U SJEĆANJE NA W. NORTONA
Tornado je pogodio sve.
Svatko je izgubio voljenu osobu, prijatelja ili dom.
Nije poštedio nikoga.
Moji roditelji su ostali bez kuće, ali obitelji su bile dobro.
Želim zapaliti cigaretu tu gdje smo stajali.
Bili smo ovdje.
-Na hrpi, baš ovdje. -Baš ovdje.
Osjećam zahvalnost.
Krivnju.
Zašto smo mi mogli ustati i otići,
a mnogi drugi nisu, pogotovo djeca?
Imali smo puno sreće.
Istrčali smo ovuda, skočili dolje i otrčali onamo.
Jebote.
Čuo sam za PTSP i kako utječe na ljude.
Ja još osjećam laganu vibraciju u tijelu, kužite?
Tako bude kad god govorim o tome.
Ludo je.
Cijelo ljeto nakon tornada cijela je zajednica predano radila
i pokušavala se vratiti u normalu.
SREDNJA ŠKOLA
Sjećam se kako sam vidio školu i pomislio da smo mi zadnja generacija
koja se školovala i maturirala u toj zgradi.
Ti zidovi i hodnici,
sve te uspomene, zauvijek su nestali.
Nakon svega što ste učinili i proživjeli,
na terenu se ne može dogoditi ništa
što ne možemo prevladati ako se držimo zajedno.
-Slažete li se? -Da!
Joplinski Orlovi!
Svi su bili uzbuđeni zbog prve utakmice kod kuće.
Joplinski Orlovi!
DOM ORLOVA
Nogometni teren Junge nije oštećen u tornadu.
Sjećam se ponosa i krcatih tribina kad sam izlazio na teren.
To nisam vidio nijedan petak prije.
Čovječe!
Htio sam staviti štitnike i kacigu i zaigrati.
Orlovi srednje škole Joplin!
Zajednici se dogodilo veliko sranje.
Naprijed, Orlovi!
Mnogima bi bilo lako naprosto otići.
Joplin je sagradila zajednica rudara.
Ljudi su uzeli motorne pile i snašli se.
To puno govori o Joplinu.
Gol za Joplinske Orlove!
Bilo je nevjerojatno vidjeti količinu pomoći koja je stigla za obnovu.
Procjenjuje se da je ukupno 300 000 dobrovoljaca
iz cijele zemlje darovalo vrijeme i energiju.
Učenike su uspjeli vratiti u školu i nisu propustili ni dan nastave.
-Srednja škola Joplin se otvorila… -Dobro došli.
…u lokalnom trgovačkom centru.
U četvrtom razredu, iako smo svi bili različiti i podijeljeni u klike,
vladalo je zajedništvo zbog kojeg je moja zajednica stvarno kul.
Najčvršće veze u životu kuju se kad se čini da je sve oko nas slomljeno.
Stanovnicima Joplina i generaciji 2012. reći ću ovo:
put je bio težak i dug,
ali pred nama je sutra,
pa marširamo dalje.
Marširamo zajedno.
Predsjednik SAD-a obično ne prisustvuje maturi.
Ludo. Puno nam je značilo.
Duboko se nadam da ćete na početku novog životnog poglavlja
ponijeti duh Joplina sa sobom,
kamo god putovali
i što god radili.
Vi možete biti podsjetnik
da na ovom putu ne trebamo biti sami.
Da se od nas ne očekuje da se sami nosimo s nedaćama.
Čestitam. Bog vas blagoslovio.
Neka Bog blagoslovi generaciju 2012.
i Sjedinjene Američke Države.
Cecil Cornish.
Silno sam ponosan na vas
i želim stisnuti što više ruku, može?
Drago mi je. Jako sam ponosan.
Hvala vam.
Drago mi je.
Kad sam imao 17, samo sam htio da me netko odabere.
No najveća je snaga odabrati sebe.
Sad sam stariji i otvoreno sam gej.
Vodim neprofitnu grupu podrške za queer osobe
koje se osjećaju kao ja kad sam bio klinac.
Kad sam bio klinac, najgore mi je bilo ostati u rodnom gradu.
Ali sada ovdje živim
i volim Joplin.
Jako volim Joplin.
Sve što sam u životu radio i proživio
vjerojatno se dogodilo s razlogom.
Tatice!
Biti tata je nešto najbolje na svijetu.
Sjajan osjećaj.
Nikad nisam mislio da ću se tako osjećati.
To mi je nedostajalo. To sam trebao.
Želim im pružiti sve što ja nisam imao.
I još više.
Djeca me gledaju kao da sam zvijezda.
Sve ih volim.
Od tornada moje samopouzdanje nema granica.
Samo naprijed.
Dobila sam posao koji me odveo na nova mjesta.
Letim avionom, vozim u velikim gradovima, upoznajem nove ljude.
Ništa od toga ne bih radila da nisam doživjela joplinski tornado.
Samo naprijed.
Više se ničega ne bojim.
Hej.
-Zdravo, seko. -Dobra vatra.
-Hvala. -Bravo.
Rekao bih da je Mac pomogao, ali dobro znamo kakav je.
To iskustvo koje dijelimo,
Kaylee, ja i njezin brat…
Zbog toga ćemo uvijek biti bliski.
Zvuči kao klišej, ali stvarno treba cijeniti vrijeme koje imaš s ljudima.
Jer neke ljude poslije tog dana više nisam vidio.
S majkom prirodom stvarno nema zafrkancije.
Klanjam joj se.
Strašna je.
Itekako.
POSVEĆENO 161 ŽIVOTU IZGUBLJENOM 22. SVIBNJA 2011. I LJUDIMA GRADA JOPLINA.
GLOBALNI PORAST TEMPERATURA UZROKUJE VIŠE EKSTREMNIH VREMENSKIH PRILIKA,
ZBOG ČEGA JE RIZIK OD KATASTROFA VEĆI.
Prijevod titlova: Jana Bušić